Справа № 2/326/83/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015р. м.Приморськ

Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Булашева Р.Л.,

при секретарі Назарової А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 12.01.2015р. звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в сумі 11024,30 грн., нарахованої держвиконавцем відділу ДВС станом на 31.10.2014р. за 2 роки 10 місяців, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, по виконавчому листу №2-674/2002, виданого 23.08.2002р. Приморським районним судом Запорізької області.

В суді він та його представник вказували, що сторони з 1996р. по серпень 2014р. проживали однією родиною в будинку по АДРЕСА_1, та вели спільне господарство, він працював водієм в Приморській ЦРЛ. Виконавчий лист подано ОСОБА_3 після їх сварки та розлучення, а до цього часу вона його не подавала на виконання, так як він утримував родину і проживав разом із нею та сином.

Відповідачка заперечує на позов. Ці обставини не спростовує, проте вказує, що ОСОБА_1 поводив себе як егоїст, грошей що він мав їм не вистачало.

Так за ст. 197 ч.3 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

З досліджених доказів вбачається, що сторони уклали шлюб 26.10.1996р.; від шлюбу у них є син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 29.09.2014р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 13.08.2002р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх видів заробітку з 21.08.2002р. до його повноліття (а.с. 10,11). Постановою державного виконавця ВДВС Приморського РУЮ від 31.10.2014р. постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку в розмірі 50 % заробітної плати в рахунок погашення заборгованості, яка складає 11024,30 грн. (а.с. 15-16), що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с. 17). За довідкою КП «Приморська ЦРЛ» за період з 23.08.2002р. по 31.12.2013р. виконавчий лист на ОСОБА_1 в бухгалтерію не надавався і аліменти не утримувались (а.с. 18). За довідкою вуличного комітету, ОСОБА_1 дійсно проживав АДРЕСА_1 з 26.10.1996р. по 18.08.2014р. разом з родиною (а.с. 19).

В суді свідок ОСОБА_5 пояснила що є матір'ю ОСОБА_1, який з 1996р. по серпень 2014р. проживав разом з дружиною та сином. Все витрачав на їх утримання, навіть віддав свою банківську картку з зарплатнею у користування дружини.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що є сусідом по АДРЕСА_2 і давно знає родину Киян. Бував у них в гостях. Бачив, що вони жили весь час як одна родина. Між ними іноді виникали сварки, але з-за чого йому не відомо. ОСОБА_1 тоді на декілька днів уходив із дому, але потів повертався знову.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що дійсно весь час по серпень 2014р. його батьки проживали разом із ним. Вони іноді сварились, але через якісь особові справи, про гроші ніколи не йшлось. Проблем з утриманням він ніколи не мав, навіть разом із батьком, за спільні гроші, яки вони мали - йому купили мопед.

З огляду на зазначені обставини, доводи позову є прийнятими, так як сторони з 1996р. по серпень 2014р. проживали однією родиною, мали спільний бюджет, позивач приймав участь у утриманні сина. Відповідачка отримала виконавчий лист в 2002р. і з неповажних причин не пред'являла його до виконання до серпня 2014р. Посилання на поведінку позивача та нестачі коштів в той час - не мають правового значення.

Тому, заборгованість, що виникла, не є наслідком дій позивача, а є наслідком несвоєчасного подання відповідачем виконавчого листа для примусового виконання. Тому потрібно застосувати норму ст.197 ч.3 СК.

Однак, суд вбачає, що позивач безпідставно просить звільнити його від аліментів за період серпень-жовтень 2014р. Так, з довідки ВДВС Приморського РУЮ вбачається, що із заявою про примусове виконання ОСОБА_3 звернулась у серпні 2014р. В цьому ж місяці між сторонами припинились сімейні стосунки. То ж саме з серпня 2014р. у позивача виник обов'язок по сплаті аліментів. Тому суд вираховує з зазначеної суми в позові суму аліментів за ці місяці і таким чином до звільнення - 10 010 грн. 21 коп. В іншій частині позову потрібно відмовити за безпідставністю.

Питання щодо стягнення судового збору перед судом позивачем не ставилось, то ж воно і не вирішується.

Керуючись ст. 197 СК України, ст.ст. 7, 8, 10, 209, 214, 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Задовольнити позов частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментам в сумі 10 010 грн. 21 коп. за період: 01.01.12р. по 01.08.14р. на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, згідно виконавчого листа № 2-674/2002 виданого Приморський районним судом Запорізької області 23.08.2002р.

В іншій частині позову - відмовити за безпідставністю.

Оскаржити рішення можна до апеляційного суду Запорізької області, через Приморський районний суд на протязі 10 діб.

Повний текст рішення складено - 18.03.2015р.

Суддя Р.Л. Булашев

Копія вірна: суддя Р.Л. Булашев

18.03.2015