У х в а л а

іменем україни

28 січня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Інжинірінг» до ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство теплових мереж «Южтеплокомуненерго» (далі - КПТМ «Южтеплокомуненерго»), про визнання права власності, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Інжинірінг» (далі - ТОВ «Стандарт Інжинірінг») на рішення апеляційного суду Одеської області від 6 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ТОВ «Стандарт Інжинірінг» звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з дозволу Інспекції ДАБК м. Южне від 27 грудня 2007 року, на підставі розробленого проекту та за договором підряду з ВКПП «Вєлєс», збудовано новий об'єкт нерухомого майна у вигляді торгівельно-виставкового й офісного комплексу шляхом реконструкції даху заглибленої бойлерної, яка знаходиться на балансі КПТМ «Южтеплокомуненерго», з яким у свою чергу 1 квітня 2010 року укладено договір оренди даху бойлерної з метою його реконструкції. Після завершення будівництва, у встановленому законом порядку, 2 жовтня 2011 року зазначене нежитлове приміщення введено в експлуатацію. 31 січня 2012 року рішенням органу місцевого самоврядування вказаному нежитловому приміщенню присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1. Зазначене нежитлове приміщення знаходиться на балансі позивача. Зазначав, що відповідач, посилаючись на те, що він є власником майна, протягом жовтня 2011 року, лютого 2012 року і березня 2013 року надсилав листи з вимогою передачі спірного нежитлового приміщення у його власність. Крім того, відповідач зайняв частину приміщень та замінив у них замки. Враховуючи, що відповідачем оспорюється право власності позивача на вказане нежитлове приміщення, останній вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення торгівельно-виставкового та офісного комплексу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 548 кв. м, із зазначенням в судовому рішенні, що воно є правовою підставою для реєстрації за позивачем права власності на вказане нежитлове приміщення.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 7 травня 2014 року позов ТОВ «Стандарт Інжинірінг» задоволено.

Визнано за ТОВ «Стандарт Інжинірінг» право власності на нерухоме майно у вигляді нежилого приміщення торгівельно-виставкового та офісного комплексу загальною площею 548,3 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1, зазначивши у рішенні, що воно є підставою для реєстрації за позивачем права власності на зазначене нерухоме майно у державному реєстрі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 6 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Стандарт Інжинірінг» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Стандарт Інжинірінг» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. ст. 328, 331 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відтак, встановивши, що позивачем у встановленому законом порядку не зареєстровано своє право власності на новостворене нерухоме майно, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про передчасність звернення позивача з відповідним позовом до суду. Крім того, апеляційний суд, з врахуванням встановлених по справі фактичних обставин, дійшов правильного висновку щодо звернення позивача з позовом до неналежного відповідача, що також є окремою підставою для відмови у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Інжинірінг» відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 6 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.І. Амелін

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко