АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6701/15 Справа № 178/1211/14 Головуючий у 1 й інстанції - Цаберябий Б.М. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на 1/2 частину майна, що придбано за час спільного проживання,

встановила:

ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені, встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_5, без шлюбу, з 2006 року по жовтень 2013 року.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на ? частину будинку з господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2006 року по жовтень 2013року сторони проживати однією сім'єю без шлюбу в будинку, який належить матері відповідачки, по АДРЕСА_2. Сторони спільно вели господарство. Цей факт підтверджується показаннями свідків, а також актом обстеження депутатом округу № 3№ від 25 березня 2014 року та довідкою, виданою Семенівською сільською радою № 152 від 26 березня 2014 року.

В період проживання однією сім'єю без шлюбу сторони 17 жовтня 2012 року придбали житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1. При укладенні договору купівлі-продажу гроші за будинок продавцеві ОСОБА_7 платив позивач, але угоду купівлі-продажу за просьбою позивача було оформлено на ім'я відповідачки, про що свідчить розписка ОСОБА_7/а.с.10/.

З жовтня 2013 року сторони припинили спільне проживання, але домовленості щодо спільно придбаного будинку не досягли.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суду першої інстанції прийшов до висновку, що спірний будинок є спільною сумісною власністю сторін, тому задовольнив позовні вимоги та визнав за позивачем право власності на ? частину спірного будинку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 69, 70, 74 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю, та ? частина спірного майна є власністю позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 2006 року по 2013 рік проживали однією сім'єю, тому майно набуте ними за час спільного проживання, за спільні кошти, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що суд в порушення вимог законодавства ухвалив заочне рішення у справі щодо встановлення факту, яке розглядається в порядку окремого провадження, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки справа розглянута в позовному провадженню, так як в разі виникнення спору про право, такий спір вирішується в позовному провадженні (ч. 6 ст. 235 ЦПК України).

Посилання апелянта на те, що суд не застосував позовну давність, передбачену ст. 257 ЦК України, встановивши факт проживання однією сім'єю з 2006 року, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки на вимоги щодо встановлення факту, які фактично не є позовними вимогами, позовна давність передбачена ст. 257 ЦК України, не розповсюджується.

Доводи приведення в апеляційній скарзі, що суд не вирішив питання про розподіл земельної ділянки, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки такі позовні вимоги не були заявлені, а суд відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог та наданих доказів.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України сторони повинні були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ними обставини.

Проте будь-які належні та допустимі докази, які-б підтверджували, що спірне майно придбано відповідачем за особисті кошти і є її особистим майном, суду не надано.

Допущені судом порушення вимог норм процесуального права, на які посилається позивач, не вплинули на законність правильного по суті рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не є суттєвими для вирішення спору та висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Е.І. Григорченко

Судді: Н.О. Кочкова

Л.О.Каратаєва