Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1184/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Петрова О. Ф.
Спори про відшкодування шкоди Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

Іменем України

21.05.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Кодрула М.А.

суддів: Потапенко В.І., Черненко В.В.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином та після уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на користь позивача 996,53 грн. у відшкодування майнової шкоди, яка складається з витрат на придбання ліків і медичних матеріалів під час перебування на стаціонарному лікуванні у травматологічному та офтальмологічному відділеннях Олександрійської міської лікарні №1 у період 7 серпня по 3 вересня 2008 року та 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що 7 серпня 2008 року на території автостоянки приватного підприємства «Корд», що знаходиться в м. Олександрії по вул. Героїв Сталінграду, 14, ОСОБА_5 умисно заподіяв йому тілесні ушкодження: наніс удар головою в область обличчя та приснув в очі з балончика із спецзасобом «Терен -4», дратівливою речовиною. Того ж дня він був госпіталізований до травматологічного відділення міської лікарні № 1. При госпіталізації встановлено діагноз: хімічний опік коньюктиви, рогівок, шкіри повік І -ІІ ступенів, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гостре отруєння вмістом газового балончика, відкритий перелом кісток носа без зміщення. Починаючи з 7 серпня по 3 вересня 2008 року з приводу отриманих травм він перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному та офтальмологічному відділеннях Олександрійської міської лікарні.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.02.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування матеріальної шкоди 919 грн. 72 коп., моральної шкоди - 10 000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., а всього 11 919 грн. 72 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що вирок відносно нього ухвалено не було, тому суд першої інстанції повинен був сам дослідити наявність чи відсутність обставин, що стали підставою для подання позову, а не посилатися на матеріали кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися для участі у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України (умисне заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступня тяжкості) та кримінальне провадження закрито в зв'язку з закінченням строку давності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 залишено без розгляду.

З копії даної ухвали, яка є в матеріалах справи, вбачається, що прокурор звернувся з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, за наступних обставин.

07 серпня 2008 року о 8 год. 30 хв., між ОСОБА_5, який як покупець, знаходився на території автостоянки приватного підприємства «Корд», розташованого по вул. Героїв Сталінграду, 14 м. Олександрія, та раніше не знайомим йому директором названого ПП ОСОБА_2 на грунті раптово виниклих особистих неприязнених стосунків із-за помилково невірно названої продавцем початкової вартості причепу, який останній мав намір придбати, розпочалася сварка. В ході чого, ОСОБА_4 примаючи в руках граблі, на думку ОСОБА_3 став погрожувати ними. У свою чергу ОСОБА_5, діючи умисно, маючи намір спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вихватив граблі із рук ОСОБА_2 та рукояткою граблів наніс ОСОБА_2 один удар в лице, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді зактирої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми повік, яка викликала в подальшому наслідки у вигляді мікро вогнищевої симптоматики, перелом кісток спинки носу, скальпованої рани спинки носу, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 116 від 11 лютого 2013 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень як такі, що викликали стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

ОСОБА_5 не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження відносно нього, ухвалу суду не оскаржував.

Суд дійшов висновку про те, що існує причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та наслідками його дій - наявними тілесними ушкодженнями у позивача, тобто про спричинення шкоди з вини відповідача за певних обставин та у певний час . Про це свідчать також оголошені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Обставин, які б вказували на відсутність підстав звільнення відповідача від обов'язку відшкодувати шкоду потерпілому, не встановлено.

Записи в медичній карті стаціонарного хворого ОСОБА_2, яка оглянута в судовому засіданні, свідчать про те, що він проходив стаціонарне лікування, отримував призначення лікарів.

З матеріалів справи вбачається перелік медичних препаратів та матеріалів, які призначалися ОСОБА_2 і придбані останнім, що підтверджується довідками міської лікарні № 1, а їх вартість - довідкою ОФ ЦМА № 154 ПАТ «Ліки Кіровоградщини».

Суд врахував, що від дій відповідача позивач зазнав тілесних ушкоджень та фізичного болю, душевних страждань, які полягали в необхідності відновлювати свій фізичний стан, звертаючись за медичною допомогою, і тим самим було порушено звичний спосіб його життя.

З урахуванням характеру правопорушення та виходячи із принципів розумності та справедливості, суд визначив, що моральна шкода підлягає відшкодуванню в розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанціїз таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами і доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи убачається, що відносно відповідача було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України.Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 24 квітня 2014 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 122 КК України (умисне заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступня тяжкості) та кримінальне провадження закрито в зв'язку з закінченням строку давності на підставі ст. 49 КК України, п.6 ч.2 КПК України.

Звільнення від кримінальної відповідальності з цієї підстави не свідчить про виправдання особи. Дана підстава звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою. Таким чином, звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в зв'язку з закінченням строку давності не звільняє від відповідальності та від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, спричинену винною особою, а звільняє лише від покарання.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Отже письмові докази, які є в матеріалах кримінальної справи, можуть бути враховані судом, який розглядає цивільний позов.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що вина відповідача підтверджується матеріалами кримінальної справи.

З матеріалів кримінального провадження № 0002499 відносно ОСОБА_3 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке досліджувалося судом першої та апеляційної інстанції вбачається, що вина відповідача ОСОБА_3 у завданні позивачу тілесних ушкоджень підтверджується письмовими доказами: рапортом оперативного чергового Олександрійського МВ УМВС про те, що 07.08.2008 року по телефону від бухгалтера „Автодом" ОСОБА_6, що там відбувається бійка, протоколом огляду місця пригоди від 07.08.2008 року, де зафіксовано факт вилучення з автомобіля ОСОБА_3, який знаходився на території автостоянки ПП „Корд", балончика спецзасобу „Терен-4", поясненнями ОСОБА_3 про те, що захищаючись він застосував проти ОСОБА_2 спецзасіб і наніс йому один удар кулаком правої руки в область носа.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 849 від 03.11.2008 року у ОСОБА_2 маються тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку рогівки очей і могли виникнути внаслідок подразнюючої дії хімічної речовини, травми носу: забій м'яких тканин носу з формуванням очних гематом, перелом кісток носу з викривленням носової перетинки.

В медичній карті стаціонаного хворого ОСОБА_2 є записи про те, що він знаходився на лікуванні в травматологічному та офтальмологічному відділеннях Олександрійської міської лікарні № 1 з 07.08.2008 року по 03.09.2008 року, лікування проводилось за рахунок хворого.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції оцінивши відповідно до ст.212 ЦПК України пояснення сторін та їх представників, письмові докази, дійшов обгрунтованого висновку про доведеність факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 ОСОБА_5, завдання позивачу матеріальної і моральної шкоди та задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив наявність обставин, що стали підставою для подання позову, спростовується викладеними обставинами про те, що ці обставини встановлені на підставі письмових доказів, які є в матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни рішення, в тому числі і з наведених в апеляційній скарзі мотивів, відсутні, тому, відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга має бути відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: