Номер провадження: 22-ц/785/1772/15
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2015 року м. Одеса
Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:
17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що па підставі наказу № 82-К від 04.11.2013 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу до відповідача на посаду фахівця із соціальної роботи. А згідно наказу № 31-К від 25.06.2014 року його звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників і неможливістю переведення на іншу роботу. З даним наказом ОСОБА_1 не був ознайомлений, оскільки 20.06.2014 року його було мобілізовано на військову службу, яку він проходить у складі сил, що залучені та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Крім того, посада фахівця із соціальної роботи існує, на ній працює інша людина. Заяву про звільнення з роботи за згодою сторін 25.06.2014 року ОСОБА_1 не надавав і не міг це зробити фізично, оскільки, як вже зазначалось, 20 червня його було мобілізовано на військову службу.

Отже, на думку позивача ОСОБА_1 , його звільнено з роботи незаконно і він підлягає поновленню на роботі на займаній посаді. У зв`язку з цим з відповідача підлягає стягненню середній заробіток позивача за період з дня його звільнення та до дня подачі позову, що складає 115 днів. Його середньоденний заробіток склав 64 гривень, а тому підлягає стягненню середній заробіток у сумі 7360 гривень. Крім того, в результаті незаконного звільнення позивачу заподіяно моральної шкоди, компенсація за яку позивач оцінює у 10 000 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково. Пояснивши, що у зв`язку із зменшенням видатків на забезпечення діяльності фахівців із соціальної роботи, було прийнято рішення про скорочення посад фахівців із соціальної роботи. З цього приводу усіх фахівців із соціальної роботи, у тому числі і ОСОБА_1 , персонально під розпис із роз`ясненням норм діючого трудового законодавства 25.04.2014 року було попереджено про наступне вивільнення.

13.06.2014 року ОСОБА_1 була надана частина основної щорічної відпустки строком 10 календарних днів - з 16 по 25.06.2014 року. А в період відпустки 25.06.2014 року ОСОБА_1 надав керівництву відповідача власноручно написану та підписану від його імені заяву про його звільнення з посади за згодою сторін. Крім нього, подібні заяви про звільнення написали інші фахівці із соціальної роботи. На підставі наказу № 32-К від 27.06.2014 року всі штатні фахівці із соціальної роботи, крім позивача, були звільнені за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. ОСОБА_1 було звільнено за наказом № 31-К від 25.06.2014 року у зв`язку зі скороченням штату працівників і неможливістю переведення на іншу роботу, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та компенсацією за частково невикористану відпустку. Позивача було звільнено в останній день відпустки, що є порушенням, а тому враховувати його заяву про звільнення з 30 червня поточного року, у зв`язку з чим час вимушеного прогулу становитиме 2 дні, з виплатою 214,08 гривень. Поновлення позивача неможливе у зв`язку зі скороченням штату. Оскільки позивач знав про подальше вивільнення його з роботи, то моральної шкоди йому не заподіяно.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року позов задоволено частково, поновлено ОСОБА_1 на посаді фахівця із соціальної роботи Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області з 25 червня 2014 року.

Стягнуто з Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 7360 гривень без врахування обов`язкових платежів.

Стягнуто з Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації за моральну шкоду відмовлено.

В апеляційній скарзі Татарбунарський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Крім того, інтереси позивача ОСОБА_1 представляють довірені особи, а від відповідача Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи та доступі їх до суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював на посаді фахівця із соціальної роботи у Татарбунарському районному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області згідно наказу №82-К від 04.11.2013 року.

Наказом відповідача №10-КТ від 13.06.2014 року позивачу надано частину основної щорічної відпустки за період з 04.11. 2013 р. по 03.11.2014 р. строком 10 календарних днів з 16 по 25.06. 2014 року.

Відповідно до повідомлення № 648 від 25.06.2014 року військового комісара Саратсько-Татарбунарського об`єднаного райвійськкомату 20.06.2014 року ОСОБА_1 призваний по мобілізації.

Згідно довідки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , рядовий ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у зазначеній військовій частині, яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Наказом Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №31-К від 25.06.2014 року позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників і неможливістю переведення на іншу роботу, п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги та компенсації за частково невикористану відпустку.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що відповідно до вимог ст. 40 КЗпП України та ч. 2 ст. 39 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу позивача звільнено з роботи безпідставно, а тому поновив його на роботі та відповідно стягнув заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навів позивач ОСОБА_1 у підтвердження своїх вимог, а представник відповідач Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області на те, що місцевий суд не прийняв до уваги тих обставин, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України фінансовий ресурс на утримання фахівців із соціальної роботи, за рахунок коштів, що враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансферів, буде проводитись тільки до 01 травня 2014 року, тому слід прийняти міри щодо попередження про вивільнення фахівців та забезпечити виплату компенсаційних виплат працівникам відповідно до чинного законодавства не заслуговують на увагу, оскільки у цьому ж листі містилось прохання розглянути можливість при скороченні посад фахівців із соціальної роботи, особливо у сільській місцевості, зберегти посади та віднайти можливість утримувати їх за рахунок видатків місцевих бюджетів, що не враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів. Крім того, представник відповідача не надав належних доказів про те, що на його підприємстві дійсно мало місце скорочення чисельності або штату працівників.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 був попереджений про наступне вивільнення із займаної посади відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України 24.06.2014 року, а звільнено 25.06.2014 року, тобто у період перебування позивача у щорічній відпустці.

За таких обставин, доводи Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Татарбунарського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області відхилити, рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан