Справа №477/2433/13-ц 19.05.2015 19.05.2015 19.05.2015
Провадження № 22ц/784/1111/15 Головуюча у першій інстанції Саукова А.А. Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Шпонарській О.Ю.,

за участю відповідачки ОСОБА_3, ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 травня 2014 року по справі за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

(далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

до

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

про виселення з жилого будинку, на яке звернено стягнення та зняття фізичних осіб з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

02 вересня 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом, який в подальшому уточнило, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення осіб з жилого будинку АДРЕСА_1, Жовтневого району Миколаївської області, на який звернено стягнення та зняття осіб з реєстраційного обліку.

Позивач зазначав, що заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили 23 листопада 2011 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме жилий будинок АДРЕСА_1 Жовтневого району Миколаївської області, шляхом його продажу. На письмові вимоги про добровільне виселення відповідач не реагує.

Посилаючись на вказане, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 березня 2014 року до участі у справі залучено в якості співвідповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зареєстровані в спірному будинку.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 травня 2014 року позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Ухвалено виселити без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі спірного жилого будинку, в іншій частині позову відмовлено. Також вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Ухвалою того ж суду від 16 лютого 2015 року заява ОСОБА_3 про скасування вказаного заочного рішення залишена без задоволення (а.с. 177).

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що відповідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України позивач набув право на виселення відповідачів з жилого будинку, на яке звернуто стягнення.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2011 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок АДРЕСА_1 Жовтневого району Миколаївської області, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 червня 2008 року № NKIPGA00000110 в загальній сумі 45 998 доларів США 46 центів, що еквівалентно 366 607 грн. 70 коп., шляхом укладання від її імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень для здійснення продажу (а.с. 13-14).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року відстрочено виконання вищезазначеного рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с. 140-141).

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертався з позовом про виселення відповідачів та не зазначив, з наданням останнім іншого житлового приміщення чи без надання.

Проте, матеріалами справи підтверджується, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1, Жовтневого району Миколаївської області, який переданий в іпотеку, був придбаний на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 05 червня 2007 року за №1-328 (а.с. 10-12), а не за рахунок кредитних коштів.

Таким чином, виселення відповідачів без одночасного надання їм іншого постійного жилого приміщення в даному випадку не відповідає порядку, встановленому законом, але позивач з такими вимогами до суду не звертався.

Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 травня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення з жилого будинку, на який звернено стягнення та зняття осіб з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуюча

Судді