Справа № 521/9467/15-ц
№пр.2/521/4252/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси
в складі: судді - Буран О.М.
при секретарі - Янкул Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів, суд,-
Позивач, звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на свою користь грошові кошти в розмірі 1 592 428, 90 (один мільйон пятсот девяносто дві тисячі чотириста двадцять вісім) гривень 90 копійок та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень.
У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання зявився, надав суду письмові заперечення, в яких позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити на підставі п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах з урахуванням того, що Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. № 171 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тимчасова адміністрація у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» встановлена строком до 17 грудня 2015 року.
В останні судові засідання представник відповідача не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши заперечення відповідача та матеріли справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Частина 1 ст.611 ЦК України зазначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 3 ст.1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно із ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.
Згідно Рекомендацій НБУ від 03.03.2010 року щодо використання платіжних карток, поточні карткові рахунки закриваються на підставі заяви клієнта, якщо інше не передбачено договором. Під час закриття карткового рахунку (після виконання зобовязань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору) банк зобовязаний видати залишок коштів (у разі його наявності) та на вимогу держателя платіжної картки довідку про закриття рахунку та повернення платіжної картки, кредиту і процентів за ним. Кошти видаються готівкою або за дорученням клієнта перераховуються на інший рахунок.
Відповідно до п.20.1. Інструкцій про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003 № 492 поточні рахунки клієнтів банків закриваються, зокрема на підставі заяви клієнта. Пунктом 20.5. Інструкції, закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням обов'язкових реквізитів. Пункт 20.8. Інструкції передбачає, що для дострокового розірвання дії договору банківського вкладу або повернення частини вкладу за бажанням вкладника - фізичної особи вкладник зобов'язаний повідомити про це банк шляхом подання заяви.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між, ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 24 січня 2012 року було укладено Договір № 004-Р/006414 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки.
Відповідно до п.п.7.1 Договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і є укладеним на невизначений строк.
Згідно листа ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» № 2573 від 03.06.2015 року, представнику позивача було запропоновано звернутися до відділення банку, де відкривався картковий рахунок, для підписання заяви на закриття карткового рахунку та всіх платіжних карток встановленого зразку та повернення платіжних карток.
16 червня 2015 року представник позивача звернулася до відділення банку та заповнила заяву про закриття поточного рахунку встановленого зразку, як і було запропоновано відповідачем.
Однак до теперішнього часу кошти не повернуто, відповідач ухиляється від їх повернення та виконання умов договору.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.
Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).
Статтею 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до п.14 Постанови ВСУ від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред*явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську гривню за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, де зазначено, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці. В якій обчислена сума зобов*язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов*язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.
Враховуючи, що грошовою одиницею на території України є гривня, тому і стягнення належить проводити в гривні, виходячи з курсу валют на день постановлення судового рішення, а саме враховуючи, що 1 швейцарський франк дорівнює 23,80 грн., тому 66 908,78 швейцарських франків х 23,80 грн. = 1 592 428, 90 гривень.
Таким чином, аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про повернення грошових коштів в розмірі 1 592 428, 90 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В частині позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди слід відмовити, так як дані вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та договірними зобовязаннями не передбачено стягнення моральної шкоди.
Згідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1 592 428, 90 (один мільйон пятсот девяносто дві тисячі чотириста двадцять вісім) гривень 90 копійок.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у розмірі 3 654,00 (три тисячі шістсот п*ятдесят чотири) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Буран О.М.