Номер провадження: 22-ц/785/7606/15
Головуючий у першій інстанції Рева С. В.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства - «Про стягнення коштів», -

ВСТАНОВИЛА:

11.06.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 45890,40 грн., яка складається за період з 15.10.2014 року по 29.05.2015 року у розмірі 34254,48 грн., 3 % річних за використання коштів у розмірі 339,15 грн. та інфляційних збитків у розмірі 11296,77 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.12.2014 року з Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства на її користь стягнуто 12516,06 грн. вихідної допомоги та 12955,22 грн. середнього заробітку за час фактичного розрахунку при звільнені, з утриманням податків та інших обов'язкових платежів, але вказане рішення відповідачем було виконано лише 29.05.2015 року. У зв'язку з чим, позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період з 15.10.2014 року по 29.05.2015 року, 3 % річних за використання коштів та інфляційних збитків за період з 19.12.2014 року по 29.05.2015 року.

Позивач позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в останнє судове засідання не з*явився, під час судового розгляду проти задоволення позову заперечував через безпідставність заявлених вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2015 року позов ОСОБА_2 задоволено: стягнуто з Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 45890,40 грн., яка складається з середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні за період з 15.10.2014 року по 29.05.2015 року у розмірі 34254,48 грн., 3 % річних у розмірі 339,15 грн. та інфляційних збитків у розмірі 11296,77 грн. за період з 19.12.2014 року по 29.05.2015 року, вирішено питання про стягнення судового збору.

12.08.2015 року Причорноморське державне регіональне геологічне підприємство подали апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просять рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач дійсно затримав фактичний розрахунок позивача при її звільнені, середній заробіток підлягає стягненню за час затримки. Внаслідок цього порушення прав позивача, відповідач зобов*язаний також сплатити 3% річних за час затримки та індекс інфляції відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає висновок районного суду щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції помилковим.

Судом встановлені такі фактичні обставини у справі та відповідні ним правовідносини.

Рішенням апеляційного суду Одеської від 18 грудня 2014 року змінено рішення Киїївського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2014 року: стягнуто з Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільнені - 12516,06 грн. та середній заробіток за час фактичного при звільнені, а всього 25471,28 грн., з утриманням податків та інших обов*язкових платежів.

2 лютого 2015 року постановою головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №46366944 по примусовому виконанню виконавчого листа № 520/10962/14-ц, виданого 30.01.2015 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 25471,28 грн.

Фактично рішення суду було виконано 29 травня 2015 року, шляхом нарахуванням суми боргу на картковий рахунок позивача.

Суд першої інстанції правильно вважав, що сума середнього заробітку 12516,06 грн., виплата якої була фактично затримана з 14.10.2014 року по 29.05.2015 року, підлягає стягненню відповідно по вимог ст. 117 КЗпП України, оскільки після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої даним законом, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Висновок суду в цій частині відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Така позиція районного суду відповідає також висновкам, наведеним в Постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, які відповідно до положень ст. 360-6 ЦПК України є обов*язковою для всі судів.

Тому, виходячи із встановленого рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.12.2014 року розміру середньоденного заробітку - 219,18 грн., заборгованість за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.10.2014 року по 29.05.2015 року становить 12516,06 грн. ( 156 робочих днів х 219,58 грн.=1251606 грн.).

Висновок суду про те, що на визначену суму середнього заробітку слід також нарахувати 3% річних та індекс інфляції відповідно до вимог ст. 625 ЦК України є помилковим та таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність за своєю правовою природою є відповідальністю за прострочення грошового зобов*язання, яке виникло у боржника на підставі укладеного договору.

У даній справі, яке розглядається апеляційним судом, у відповідача виникла відповідальність про сплату середнього заробітку на підставі судового рішення відповідно до ст. 117 КЗпП України та пов*язана з трудовими правовідносинами сторін.

У справі, що переглядається апеляційним судом, у відповідача виникла відповідальність (зобов*язання) виплатити відповідачу середній заробіток за час затримки виплати, на підставі судового рішення та відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, тому визначена судом сума заборгованості (стягнення) не є грошовим зобов*язанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

Виходячи з викладеного, не можна визнати правильним застосування районним судом до даних правовідносин ст. 625 ЦК України.

Отже, застосування районним судом до даних правовідносин вимог ст. 625 ЦК України є порушенням норм матеріального права.

Аналогічна правова позиція викладена в «Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» Верховного Суду України, здійснений у 2013 році.

Приймаючи до уваги наведене, колегя суддів вважає, у зв*язку з порушенням судом матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення 3% річних та індексу інфляції, з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 України та в скасованій частині слід ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Причорноморського державного регіонального геологічного підприємства - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2015 року - скасувати в частині стягнення 3% річних і індексу інфляції.

В скасованій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовити.

Зменшити розмір стягнутого судового збору до 342,54 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

П.М. Черевко

18.11.2015 року м. Одеса