АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф..

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про захист прав споживача, визнання пункту 6.2. кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_2 на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним п.6.2 кредитного договору, укладеного 07 березня 2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач у справі.

Посилалася на те, що пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що в разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони, керуючись Законом України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз O.A. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними в даному пункті суддями, суддя призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Позивач вважає, що є несправедливість умов договору в частині вказівки у договорі про вирішення спору Третейським судом при Асоціації українських банків у порядку черговості окремих суддів, що порушує істотний баланс договірних прав і обов'язків на шкоду для неї.

Третейський суд є недержавним органом, який виявляє сумнів в об»єктивності та неупередженості. Він не здійснює правосуддя і не входить до системи судів загальної юрисдикції.

Крім цього, п.6.2 кредитного договору порушує її права на судовий захист в суді загальної юрисдикції, як органу державної влади.

Просила визнати недійсним п.6.2 договору про надання кредиту №5 від 07.03.2008року, укладений між нею та ПАТ «Укрсоцбанк».

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1, який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення суду та винести нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 березня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №5, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 14500 доларів США, зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим терміном повернення до 05.03.2018 року.

Пунктом 6.2 кредитного договору встановлено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаній у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що домовленість сторін у кредитному договорі про звернення за вирішенням спорів до третейського суду жодним чином не порушує права позивача і не є відмовою від права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Такий висновок суду є вірним.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Посилання в апеляційній скарзі на ст.6 Закону України «Про третейські суди» щодо заборони розгляду справ у сфері захисту прав споживачів третейськими судами - є безпідставним, оскільки вказані зміни набрали чинності 12 березня 2011 року, тобто після укладення сторонами оспорюваного кредитного договору.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на Закон України «Про захист прав споживачів», то колегія суддів виходить з наступного.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК України).

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 1, 6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснив, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст. 137 ЦПК України щодо форми й змiсту позовної заяви, зокрема, мiстити вiдомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмiр сум, щодо яких заявлено вимоги, з вiдповiдними розрахунками і обгрунтуванням; про докази, що пiдтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тобто з позовом до Третейського суду звернувся не споживач, а банк.

Таким чином, підстав для застосування до спірних правовідносин п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейській суди» не вбачається, оскільки відповідно до положень цього Закону, враховуючи п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, банк не є споживачем.

Крім того, звернення банку з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до третейського суду не може вважатися спором щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами позову є невиконання умов договору, а не порушення Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач ОСОБА_2 не позбавлена права в даному випадку заявити клопотання про передачу справу до суду загальної юрисдикції і згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Доводи апеляційної скарги на підписання оспорюваного договору позичальником під впливом істотної помилки щодо своїх прав не були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки позов з цих підстав не заявлявся, а тому апеляційним судом вони не розглядаються.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: