Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/1061/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Москаленко К.О.
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М., Желепи О.В.

при секретарі - Осмолович В.С

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року задоволено позов ПАТ «Акцент-Банк», на його користь стягнуто з ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 9 липня 2008 року у розмірі 19 441,86 грн., судові витрати 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не було враховано сплив строку позовної давності, застосування якого є обов'язковим для даної категорії справ. Не взято до уваги те, що в матеріалах, доданих позивачем до позовної заяви, не міститься доказів укладення кредитного договору між сторонами.

У судове засідання апеляційного суду відповідач не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09 липня 2008 року між ЗАТ "Акцент-Банк", найменування якого змінено на ПАТ "Акцент- Банк", та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою за користування кредитом 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов Договору про повернення кредитних коштів станом на 02 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 19 441,86 грн., яка складається: з суми заборгованості за кредитом у розмірі 2 411,46 грн.; з суми заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8 803,41 грн.; з суми заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 6 825,00 грн.; а також відповідно до п. 3.6. Умов та правил надання банківських послуг з суми фіксованої частини штрафу у розмірі 500,00 грн. та суми процентної складової штрафу у розмірі 901,99 грн.

Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, копією Умов та правил надання банківських послуг, копією Договору від 09 липня 2008 року, випискою з карткового рахунку, /а.с.4-7, 9-11, 60, 63/.

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на наведені обставини, просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19 441,86 гривень.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилався на відсутність доказів укладання сторонами кредитного договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором порушено право позивача, яке підлягає судовому захисту.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору сторонами, судова колегія відхиляє, зважаючи на те, що такий договір був наданий позивачем під час розгляду справи (замість помилково долученого до позовної заяви договору з іншою особою - ОСОБА_1) Договір про надання банківських послуг від 9 липня 2008 року сторонами укладався у письмовій формі, складається із заяви відповідача про надання кредиту, Пам'ятки клієнта, Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів. Відповідач своїм підписом надав згоду на укладання договору саме в такій формі (а.с. 60).

Необгрунтованими також є доводи скарги щодо неврахування судом спливу позовної давності, оскільки відповідно до ст. 267 ч. 3 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а з матеріалів справи вбачається, що такої заяви відповідачем до ухвалення рішення зроблено не було.

При цьому положення п. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на які посилається в скарзі відповідач і якими кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, віднояться до позасудового врегулювання відносин щодо повернення кредиту, і не передбачають застосування судом положень закону про позовну давність без заяви сторони, зробленій в порядку ст. 267 ч. 3 ЦК України.

Доводів щодо розміру заборгованості апеляційна скарга не містить.

Підстав для застосування положень ст. 551 ч. 3 ЦК України , з урахуванням суми боргу - 2 411,46 грн. за кредитом, суми боргу по процентам за користування кредитом - 8 803,41 грн. та розміру неустойки, судова колегія не вбачає.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги з наведених в ній мотивів та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: