УХВАЛА

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачка більше одного року без поважних причин не проживає у належній йому на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1, витрат по утриманню цієї квартири не несе.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що протягом певного часу не проживала у спірній квартирі з поважних причин, а саме у зв'язку з навчанням на денному стаціонарі та проживанням у період навчання у вітчима. Крім того, оскільки ОСОБА_3 чинить їй перешкоди у користуванні цією квартирою, в якій вона зареєстрована.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила усунути перешкоди у користуванні нею спірною квартирою та вселити її у вказане житлове приміщення.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити або передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржуються, тому в цій частині не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад встановлений законом річний термін, що дає правові підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою по формі № 3 КП «ЖЕО-109» від 23 серпня 213 року № 1557 у вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відповідачка у справі.

Відповідно до довідки Київського національного університету технологій та дизайну від 17 червня 2014 року № 4/6882 ОСОБА_4 навчається в університеті з 1 вересня 2009 року по 30 червня 2014 року.

Згідно складених інспектором КП «ЖЕО-109» актам від 31 березня 2009 року № 8, від 31 березня 2014 року № 19, від 6 червня 2014 року № 30 ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі з 1997 року.

Суди, визнаючи ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, взяли до уваги ці акти, проте не врахували наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з матір'ю відповідачки, ОСОБА_6, ОСОБА_3 припинив спільне проживання та ведення спільного господарства у 1997 році, а шлюб між ними розірвано 15 березня 2011 року. ОСОБА_4 після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю - ОСОБА_6

Між сторонами, що підтвердили в судовому засіданні свідки, існувала домовленість щодо передачі ОСОБА_4 у майбутньому спірної квартири.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди не дали оцінки доводам відповідачки про домовленість між сторонами, яка позивачем не спростована; не перевірили твердження відповідачки про поважність причин непроживання за місцем реєстрації. Також судами не дано оцінки тій обставині, що позивач тривалий час не пред'являв вимог про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житлом, отже, не з'ясували те, чи не визнавав він за нею право на користування спірною квартирою.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта