Справа №583/3824/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Олійник О. В.
Номер провадження 22-ц/788/454/15 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Криворотенка В. І. , Дубровної В. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником ОСОБА_4,

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Охтирської міської державної нотаріальної контори, Головного управління юстиції у Сумській області, треті особи: реєстраційна служба Охтирського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_6, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 задоволено повністю. Встановлено факт родинних відносин між померлим ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, як між рідними братом та сестрою.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25 червня 2014 року ОСОБА_3 державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 на житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції не дослідив те, що у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження вказано, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3, а актовий запис №9 складено 12 вересня 1943 року.

Суд безпідставно взяв до уваги витяг з Державного реєстру актів цивільного стану, так як фактично на паперовому носії не вказано, хто батько та місце народження дитини.

Суд не врахував, що в правовстановлюючих документах позивачки, а саме: в свідоцтві про народження вказано прізвище ОСОБА_9, а померлий був ОСОБА_7.

За паспортом позивачка ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 26 травня 1976 року. Померлий ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 24 серпня 1976 року, а потім з 2009 року проживав в АДРЕСА_3, тобто вони не мали однакових адрес проживання, як зазначив суд.

По спадковій справі №298/2013 після померлого ОСОБА_7 не були подані заяви про прийняття спадщини іншими, крім ОСОБА_3, спадкоємцями, тому ОСОБА_5 пропустила строк звернення з даною заявою до нотаріуса. Вона не має жодної поважної причини пропуску цього строку. Про обставини отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 їй стало відомо від державного нотаріуса ОСОБА_8 в липні 2014 року, але вона не звернулася до суду з заявою про поновлення строку звернення з заявою про прийняття спадщини саме після ОСОБА_7

Після ухвалення рішення апеляційного суду Сумської області від 22 жовтня 2014 року про відмову в задоволенні її позову ОСОБА_5 також не звернулася до суду з заявою про поновлення строку для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7

Вона прийняла спадщину після ОСОБА_10 і не зверталася з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_7, що підтверджується інформаційною довідкою із Спадкового реєстру від 12 грудня 2013 року.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 1272 ЦК України, які передбачають, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки, який підтримав скаргу з мотивів, в ній викладених, представника відповідача - Головного управління юстиції у Сумській області, яка заперечує проти скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27 жовтня 2014 року представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 17 липня 2014 року за ОСОБА_5 визнане право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування після рідного брата ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6.

При намаганні зареєструвати зазначене домоволодіння в Державній реєстраційній службі з'ясувалося, що ОСОБА_3 - двоюрідній сестрі померлого видане свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАА 352130 від 05 червня 2014 року.

ОСОБА_5 є рідною сестрою померлого, у відповідності до ст. 1262 ЦК України, відноситься до другої черги спадкоємців.

Відповідач є двоюрідною сестрою померлого, у відповідності до ст. 1265 ЦК України, є спадкоємцем п'ятої черги.

Яким чином спадкоємець п'ятої черги отримала спадщину раніше, ніж спадкоємець другої черги - не відомо. Заява про прийняття спадщини після рідного брата ОСОБА_5 була подана вчасно, а визнання права власності в судовому порядку було зумовлене необхідністю встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідачці було достеменно відомо, що ОСОБА_5 як рідна сестра померлого прийняла спадщину. В момент отримання свідоцтва про право на спадщину даний факт відповідачка приховала, а державний нотаріус з невідомих причин не виявив факту реєстрації її заяви про прийняття спадщини та порушив порядок черговості видачі спадщини.

Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАА 352130 від 05 червня 2014 року та вилучити відомості про право власності ОСОБА_3 на домоволодіння по АДРЕСА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.4).

В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги та просив, крім іншого, встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 є рідні брат та сестра.

У вказаній заяві представник позивача зазначив, що рішення Охтирського міськрайонного суду про визнання права власності на домоволодіння по АДРЕСА_3 в порядку спадкування за ОСОБА_5 було скасоване.

Посилався на те, що необхідність встановлення вказаного юридичного факту викликана тим, що позивачка змінила прізвище після реєстрації шлюбу, крім того, її дівоче прізвище - ОСОБА_9, а прізвище брата - ОСОБА_7 (а.с.12).

Ухвалою суду від 23 грудня 2014 року на підставі заяви представника позивачки до справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору була залучена ОСОБА_6, якій відповідачка продала успадковане нею майно та земельну ділянку, на якій воно розташоване (а.с.105, 107-108, 165-169).

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що видачею ОСОБА_3 як спадкоємцю п'ятої черги свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало за життя ОСОБА_7, порушуються права спадкоємця другої черги - позивачки ОСОБА_5, яка є рідною сестрою померлого і в зв'язку з цим позбавлена іншої можливості, ніж шляхом звернення до суду з даним позовом, реалізувати свої спадкові права.

Суд також послався на те, що доводи відповідачки про пропуск позивачкою ОСОБА_5 встановленого законом строку на прийняття спадщини після смерті її брата ОСОБА_7 спростовуються матеріалами спадкової справи № 75/2013, з яких вбачається, що позивачка звернулася до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк.

Такі висновки суду узгоджуються з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 02 грудня 2008 р. успадкував після смерті ОСОБА_12 житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_3 на приватній земельній ділянці (державний акт не виготовлявся), який належав ОСОБА_12 на підставі договору дарування, посвідченого Охтирською державною нотаріальною конторою 21 травня 1991 року за реєстровим № 1238 (а.с. 59, 60-61).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер (а.с. 36).

Після його смерті було відкрито дві спадкових справи:

Згідно заяви ОСОБА_5 від 06 грудня 2013 року про прийняття спадщини після брата приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_13 заведено спадкову справу № 75/2013, в якій зазначено прізвище померлого ОСОБА_10, як зазначила позивачка. В Спадковому реєстрі приватний нотаріус зазначила прізвище померлого спадкодавця також ОСОБА_10 (а.с. 22-27).

Згідно заяви ОСОБА_3 від 12 грудня 2013 року про прийняття спадщини двоюрідного брата ОСОБА_7 державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 заведено спадкову справу № 298/2013. В заяві ОСОБА_3 не вказувала, що померлий має рідну сестру (а.с. 35 - 42).

25 червня 2014 року ОСОБА_3 як двоюрідній сестрі померлого ОСОБА_7 державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3. В заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 зазначила, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину після ОСОБА_7, немає (а.с. 58, 62-74).

Згідно договору купівлі-продажу та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 листопада 2014 року ОСОБА_3 продала житловий будинок АДРЕСА_3 та земельну ділянку площею 0,0674 га, розташовану за вище вказаною адресою, ОСОБА_6 (а.с.165-168а).

Як вбачається з копій спадкових справ № 298/2013 та № 75/2013, заяви Головного управління юстиції в Сумській області, вказані обставини виникли внаслідок внесення приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_13 до Спадкового реєстру запису про відкриття спадкової справи з помилкою в написанні прізвища ОСОБА_7 (замість прізвища "ОСОБА_7" було вказане прізвище "ОСОБА_7", а.с. 26). За запитом державного нотаріуса Охтирської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 від 12 грудня 2013 року інформація у Спадковому реєстрі щодо відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_7 була відсутня (а.с. 37, 83-84).

Згідно свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_5 від 16 серпня 1947 року, її матір'ю вказана ОСОБА_9, прізвище дитини (позивачки) теж зазначене ОСОБА_9 (а.с. 27).

В свідоцтві про одруження матері позивачки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 22 червня 1948 року після одруження матері ОСОБА_15 присвоєно прізвище "ОСОБА_15" (російською мовою - ОСОБА_15) (а.с. 14, 46 - 49).

У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 його матір'ю вказана ОСОБА_15, а батьком вказаний ОСОБА_17. Форма актового запису про народження дитини не містить графи «прізвище дитини» (а.с. 44, 45).

Тобто у свідоцтвах про народження позивачки та померлого ОСОБА_7 матір'ю зазначена одна особа - ОСОБА_9.

01 вересня 1973 року позивачка як ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_21, і після укладення шлюбу взяла прізвище "ОСОБА_5" (а.с. 15).

Мати позивачки ОСОБА_5 і померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_18 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 50-52).

Відповідно до довідки №177 від 03 червня 2014 року, виданої виконкомом Пологівської сільської ради Охтирського району, згідно книг погосподарського обліку сільської ради, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2, їх мати ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_5, були зареєстровані і проживали в с. Пологи Охтирського району (а.с.13).

Свідки ОСОБА_23, ОСОБА_24 однозначно підтвердили і з довідок сільської ради вбачається, що позивачка і померлий є рідними братом та сестрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 СК України, рідними є як повнорідні, так і неповнорідні брати і сестри.

Згідно з ч. 1 п. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Факт родинних відносин між позивачкою та померлим ОСОБА_7 як між рідними по матері братом та сестрою безспірно доведений доказами в справі, а тому рішення суду є законним та обгрунтованим.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 липня 2014 року було встановлено факт належності ОСОБА_7 запису акту № 9 від 12 вересня 1943 року, складеного виконкомом Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, в якому дитина зазначена як «ОСОБА_7».

Встановлено факт родинних відносин між померлим ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, як між рідними братом та сестрою.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.6).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 22 жовтня 2014 року скасоване вказане рішення суду від 17 липня 2014 року з огляду на те, що до ухвалення вказаного рішення свідоцтво про право на спадщину за законом вже отримала ОСОБА_3, і міська рада, до якої ОСОБА_5 звернулась з позовом, її права не порушувала і не є належним відповідачем.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1262 ЦК України, рідна сестра відноситься до другої черги спадкоємців.

Двоюрідна сестра померлого, у відповідності до ст. 1265 ЦК України, є спадкоємцем п'ятої черги.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 27 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони подали заяви про спадкування відносно спадщини двох різних спадкодавців - ОСОБА_17 і ОСОБА_7, є безпідставними, оскільки та обставина, що вони виявили бажання спадкувати після смерті однієї і тієї самої особи, одній з яких він приходиться рідним, а іншій - двоюрідним братом, підтверджена доказами в справі і сумнівів не викликає. Обидві зазначили одну і ту ж дату смерті померлого, його місце проживання перед смертю - адресу спірного домоволодіння по АДРЕСА_3, дату його народження, що збігається з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Сама відповідач ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_3) , заперечуючи проти позову в попередній справі, посилалась на те, що позивачка ОСОБА_5 не ховала свого брата, а поховала його вона, ОСОБА_3, підтвердила тим самим, що мова іде про одного і того ж померлого.

Доводи відповідачки про недоведеність того факту, що померлий і позивачка були рідними братом і сестрою по матері, спростовуються, крім показів свідків, і наданими нею нотаріусу документами, виданими органами рацс, на підтвердження того, що померлий був її двоюрідним братом. З вказаних документів вбачається, що мати позивачки та померлого, народжена як ОСОБА_9 (після шлюбу ОСОБА_9.) і мати відповідачки народжена як ОСОБА_5 (після шлюбу - ОСОБА_5.) були рідними сестрами, мали одних батьків - ОСОБА_28 і ОСОБА_29, тобто і позивачка та відповідачка між собою є двоюрідними сестрами по матерях (а.с.40, 46, - 49, 53-56).

З огляду на зазначене, і доводи представника відповідачки про те, що позивачка мала право звернутись до суду з даним позовом лише після того, як їй нотаріус відмовить у видачі свідоцтва після смерті брата, є безпідставними, оскільки вказане свідоцтво вже отримала відповідачка, яка, за наявності спадкоємця другої черги, не мала справа на спадкування як спадкоємець п'ятої черги.

З тих же підстав безпідставними є і доводи скарги про те, що позивачка не зверталась з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини після ОСОБА_7, з посиланням на те, що після нього вона не прийняла спадщину, прийнявши її після ОСОБА_10, а тому мова може іти лише про перерозподіл спадщини.

Така позиція суперечить нормам спадкового права і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Стаття 1280 ЦК України встановлює, що якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.

Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

В справі встановлено, що позивачка як спадкоємець другої черги своєчасно подала заяву про прийняття спадщини після померлого брата ОСОБА_7, хоча і з помилковим зазначенням його прізвища, а тому результатом цього є визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого спадкоємцеві п'ятої черги, яка не мала на це права. В цьому випадку це не тягне перерозподілу спадщини відповідно до статті 1280 ЦК України, яка передбачає випадки, коли спадкоємець пропустив строк прийняття спадщини.

Доводи скарги про те, що померлий народився у жовтні 1943 року, а актовий запис про його народження датований вереснем 1943 року, та про те, що позивачка і померлий були зареєстровані з 1976 року в с. Пологи Охтирського району за різними адресами, не впливають на законність висновків суду про доведеність вимог ОСОБА_5 про те, що померлий був її рідним братом.

Суд в рішенні послався на довідку Пологівської сільради, в якій зазначено, що позивачка, її брат та їх мати проживали і були зареєстровані в с. Пологи без зазначення адрес реєстрації (вулиць), а про проживання вказаних осіб разом за однією адресою в с. Пологи до 1962 року суд зазначив зі слів свідків, які підтвердили, що після цього ОСОБА_7 мешкав в с. Пологи за іншою адресою.

З огляду на зазначене доводи скарги про те, що з 1976 року позивачка і померлий були зареєстровані за різними адресами, не спростовують висновків суду про їх родинні відносини.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми, пославшись на них в рішенні, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану її представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -