Справа № 369/708/15 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/2608/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 52 19.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.

при секретарі: Микитенко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що звільнення з посади заступника начальника тендерного відділу він вважав незаконним.

Просив врахуванням уточнених позовних вимог просив поновити його на посаді заступника начальника тендерного відділу в ПАТ «Центренерго». Стягнути з ПАТ «Центренерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення відповідача відбулося без порушень трудового законодавства внаслідок скорочення штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки з наявних матеріалів справи вбачається що в ПАТ «Центренерго» відбулись кадрові зміни із введенням в дію нової організаційної структури. Позивач був попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення, а також йому було запропоновано іншу посаду однак позивач відмовився від запропонованої йому посади, про що свідчить його заява від 26.11.2014 р.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 " Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлено, що, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 відповідно до копії трудової книжки працював на посаді заступника начальника тендерного відділу ПАТ «Центренерго».

Згідно Наказу № 124 від 08.09.2014 р. «Про кадрові зміни у зв'язку з введенням в дію нової організаційної структури», а саме п. 1.3.3 ліквідовано тендерний відділ та скорочено посади: начальника тендерного відділу - 1 од.; заступника начальника тендерного відділу - 1 од.; провідного фахівця в державних закупівель - 1 од.; фахівців з держаних закупівель І категорії - 3 од.; фахівця з державних закупівель ІІ категорії - 1 од.; фахівця з державних закупівель - 1 од. Згідно з п. 1.3.4. цього ж наказ створено відділ підготовки та проведення закупівель, та введено посади: начальник відділу підготовки та проведення закупівель - 1 од.; провідних фахівців з держаних закупівель - 2 од.; фахівців з держаних закупівель І категорії - 2 од.; фахівця з державних закупівель ІІ категорії - 1 од.; фахівець з державних закупівель - 1 од.

24.09.2014 р. Повідомленням «Про заплановане вивільнення» від 24.09.2014 р.№ 13/68 відповідач попередив позивача про наступне звільнення з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 12.12.2014 р. та запропонував позивачу посаду фахівця з державних закупівель відділу підготовки та проведення закупівель.

Відповідно до копії повідомлення «Про заплановане вивільнення», що була надана відповідачем до суду, вбачається що позивач ОСОБА_2 погодився на переведення на зазначену посаду з 11 грудня 2014 року.

Однак в подальшому, а саме 26.11.2014 р., позивачем, направлено до відповідача заяву в якій він відмовляється від запропонованої йому посади фахівця з державних закупівель відділу підготовки та проведення закупівель.

Згідно акту про пропозиції з вакантної посади від 15.12.2014 р. вбачається що позивачу також пропонувалась посада інженера з охорони праці служби охорони праці апарату управління ПАТ «Центренерго».

Станом на 26.11.2104 р. вакантних посад, які введені згідно Наказу № 124 від 08.09.2014 р. у відділ підготовки та проведення закупівель не було, оскільки вони були запропоновані іншим працівникам, які погодились їх зайняти.

29 грудня 2014 року на підставі Наказу № 199-к ПАТ «Центренерго», позивача звільнено з посади заступника начальника тендерного відділу у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (Наказ № 124 від 08.09.2014 р. «Про кадрові зміни у в'язку з введенням в дію ново організаційної структури»), з врахуванням подання первинної профспілкової організації ПАТ «Центренерго» від 26.11.2014 р. № 05-01/5640.

Відповідно до протоколу № 62 засідання первинної профспілкової організації ПАТ «Центренерго» від 02.03.2015 року на запит суду надано згоду на звільнення ОСОБА_2 із займаної посади заступника начальника тендерного відділу.

Таким чином, дійшовши висновку про те, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, а його подальше працевлаштування відповідачем було неможливим із-за відсутності посад за професією (спеціальністю) позивача у штатному розписі, суд врахував, що позивач був повідомлений про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, йому пропонувались

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку що, звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог КЗпП України, оскільки з наявних матеріалів справи вбачається що в ПАТ «Центренерго» відбулись кадрові зміни із введенням в дію нової організаційної структури. Позивач був попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення, а також йому було запропоновано посаду фахівця з державних закупівель відділу підготовки та проведення закупівель та посаду інженера з охорони праці служби охорони праці апарату управління ПАТ «Центренерго» від яких він відмовився.

Посилання позивача, що суд неправильно застосував ст. 42 КЗпП України не врахувавши кваліфікацію позивача, сімейний та матеріальний стан, тривалий та безперервний стаж роботи на підприємстві відповідача не можуть бути взяті до уваги, оскільки йому було надане переважне право на залишення на роботі, яким він і скористався на початку надавши свою згоду на переведення на іншу посаду в рахуванням меншої заробітної плати.

Враховуючи, що правових підстав для поновлення позивача на роботі не має, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди не має, як похідні від основної вимоги.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені докази по справі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому позов не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, в якій ставиться питання про ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: