Справа № 372/4651/15-ц
Провадження № 2-1898/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року

Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Болобана В.Г.,

при секретарі Рудніцькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Української міської ради Обухівського району Київської області про визначення розміру часток спадкодавця та іншого учасника спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого в позовній заяві зазначила, що 14.10.1996 року бюро по приватизації державного житлового фонду Трипільської ТЕС видало свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності позивачу та ОСОБА_2 04 квітня 2012 року мати позивача ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на її частку у квартирі АДРЕСА_2, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності.

Оскільки ОСОБА_2 не залишила заповіту, то позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. У встановленому порядку позивач прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну спадкодавцю ОСОБА_2 частку квартири в нотаріальній конторі вона не змогла, так як Українська міська рада у видачі даного свідоцтва відмовила, посилаючись на те, що із свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро приватизації державного житлового фонду Трипільської ТЕС 14.10.1996 року вбачається, що квартира набута позивачем та ОСОБА_2 внаслідок приватизації, є їх спільною сумісною власністю. В архівній довідці, виданій КП КОР «Західне Бюро технічної інвентаризації» від 20.11.2013 року № 463 також зазначено, що вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю вказаних співвласників. Тобто розмір частки померлої в праві спільної власності не визначений та рекомендували звернутися до суду. Позивач просить визначити, що розміри часток спадкодавця та позивача згідно із свідоцтвом про право власності на житло є рівними і складають ? частини за кожним.

В судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без неї, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представник відповідача, Української міської ради Обухівського району Київської області, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив суд розглядати дану цивільну справу у відсутності представника сільської ради, проти позовних вимог не заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК Ураїни у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 квітня 2012 року померла ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 05.04.2012 року серії I-ОК № 244809.

Позивач є донькою померлої ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії УЕ № 354055.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є належними спадкоємцем майна за законом після смерті матері, ОСОБА_2, померлої 04 квітня 2012 року.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності належала частина квартири що розташована за адресою АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності із позивачем.

27 листопада 2013 року державний нотаріус Української міської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, посилаючись на те, що з свідоцтва про право власності на житло, виданого бюро приватизації державного житлового фонду Трипільської ТЕС 14.10.1996 року вбачається, що квартира набута ОСОБА_1 та ОСОБА_2 внаслідок приватизації майна і є їх спільною сумісною власністю. В довідці, виданій КП КОР «Західне Бюро технічної інвентаризації» від 20.11.2013 року № 463 також зазначено, що вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю вказаних співвласників. Позивачу рекомендовано звернутися до суду для визначення частки майна, належної померлій ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно із статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тим самим після смерті чоловіка позивач має право на успадкування спірного будинку.

Спадкоємцями, згідно із статтею 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а тому суд вважає, що позивачі є належними спадкоємцями і їх звернення до суду є правомірним.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року зазначено, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визнаються рівними.

Як вбачається зі змісту статтей 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 15, 16, 335, 368, 372, 364, 1216 ЦК України, статтями 5,6,212-215, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Української міської ради Обухівського району Київської області про визначення розміру часток спадкодавця та іншого учасника спільної сумісної власності - задовольнити.

Визначити, що розміри часток спадкодавця ОСОБА_2 та співвласника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_5, яка належить їм згідно із свідоцтвом про право власності на житло, виданого бюро по приватизації державного житлового фонду Трипільської ТЕС 14 жовтня 1996 року, є рівними і складають по ? частини за кожним з них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяОСОБА_3