У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 9 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вони мали намір побудувати житловий будинок, а тому погодили з відповідачами як виконавцями будівництва його проект та обговорили всі істотні умови договору. 26 березня 2010 року відповідач - фізична особа - підприємець ОСОБА_5 надала свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, копію свідоцтва платника єдиного податку та погоджений ескізний проект будинку. Зазначають, що вони, у свою чергу, передали виконавцям авансовий платіж на будівництво - 6 тис. доларів США. За сімейними обставинами будівництво за погодженням сторін було перенесено на рік. На початку квітня 2011 року відповідачам було передано 7 тис. доларів США для проведення відповідних робіт. 25 травня 2011 року відповідачі завезли будівельні матеріали для монтажу, а через тиждень бригада будівельників зібрала 1-й поверх будинку, після чого ОСОБА_3, ОСОБА_4 передали за виконану роботу ОСОБА_6 3 тис. доларів США, про що ним було надано розписку і він запевнив відповідачів, що через 10 днів буде завезено решту будівельних матеріалів та завершено монтаж будинку.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 також зазначали, що відповідачі зволікали з виконанням своїх зобов'язань, при цьому вимагаючи від позивачів оплати додаткових коштів, що значно перевищували обумовлену суму, у зв'язку із чим останні вирішили розірвати договір. Крім цього, позивачами було запрошено спеціаліста щодо проведення обстеження недобудованого будинку та виявлено ряд порушень і відхилень від технології монтажу. Вказували, що коли повідомили про вказаний висновок спеціаліста відповідачів, то останні заперечили свою вину і відмовилися повертати кошти за неякісну роботу, звинувачуючи при цьому позивачів у невиконанні умов договору. Вважали, що діями відповідачів завдано їм моральної шкоди, яка полягає у тому, що їх родина не змогла завершити будівництво до кінця літнього сезону, вселитись до нього, нормально жити у власному будинку.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 28 січня 2015 року просили стягнути солідарно з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди витрати з усунення недоліків в сумі 109 349 грн, витрати за проведення інженерно-технічного обстеження недобудованого будинку в розмірі 5 тис. грн, витрати на правову допомогу в сумі 9 900 грн, витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в сумі 1 500 грн та 30 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди витрати з усунення недоліків в сумі 109 349 грн, витрати за проведення інженерно-технічного обстеження недобудованого будинку в розмірі 5 тис. грн, судові витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 750 грн з кожного та за сплату судового збору в розмірі 571 грн 74 коп. з кожного. У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 9 червня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що відповідачі отримували кошти на виконання будівельних робіт, які виконані з недоліками і позивачами доведено факт порушеного права. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходив із того, що позивачами не доведено погіршення стану здоров'я саме через дії відповідачів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують право позивачів на виконання будівельних робіт (повідомлення про початок виконання будівельних робіт або декларація про початок виконання будівельних робіт), чи належно затверджений проект будинку. Оскільки роботи проводились без розробки та затвердження проектно-кошторисної документації, тому неможливо встановити причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів та недоліками, які мали місце в роботі. Відповідачі не є спеціалістами у галузі проектування і не мають відповідної ліцензії. Проект мав бути виготовлений позивачами у відповідного ліцензованого суб'єкта господарювання і переданий виконавцям, які повинні були проводити роботи. Лише у разі дотримання цих вимог є можливим встановлення осіб, з вини яких були допущені недоліки в роботі, з подальшим відшкодуванням шкоди.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на землю, виданого 24 жовтня 2001 року, належить земельна ділянка площею 0,1046 га по АДРЕСА_1 у м. Вишгороді Київської області, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

У березні 2010 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено усну угоду на виготовлення будівельної конструкції дерев'яного будинку за проектом замовника, яка мала виготовлятися шляхом оциліндрування деревини (вручну).

У матеріалах справи містяться розписки від ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про отримання коштів від подружжя ОСОБА_4 для будівництва дерев'яного будинку.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 22 травня 2014 року № 63 відсутність дерев'яних вертикальних нагелів при будівництві рубленого, з дерев'яних колод житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, м. Вишгород, Київська область, є грубим порушенням пункту 4.7 ГОСТ 30974-2002, що призвело до геометричної змінюваності стін 1-го поверху даної будівлі. Технічно неможливо надбудувати над нестійкими хиткими стінами 1-го поверху конструкції мансардного поверху, тому подальша експлуатація конструкції неможлива. Вартість робіт з демонтажу 1-го поверху досліджуваного житлового будинку, її монтаж та монтаж 2-го мансардного поверху визначена у кошторисі, який складено на підставі переліку робіт, наведених у третьому питанні.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що такий висновок експертизи не можна взяти до уваги, оскільки роботи проводились без розробки та затвердження проектно-кошторисної документації, якою мав забезпечити виконавців позивач, тому неможливо вирішити питання про причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідачів та недоліками, які мали місце у роботі, оскільки відповідачі не є спеціалістами в галузі проектування і не мають відповідної ліцензії. Крім того, неможливо встановити особу, з вини якої були допущені недоліки у роботі, з подальшим відшкодуванням шкоди.

Разом з тим наявність або відсутність відповідної ліцензії у галузі проектування та будівництва не впливає на сам факт спричиненої шкоди. У матеріалах справи містяться розписки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які отримували кошти від подружжя ОСОБА_4 саме для будівництва дерев'яного будинку. Судам слід звернути увагу на зміст таких розписок та встановити, чи не свідчать такі розписки про наявність вини відповідачів у заподіяній позивачам шкоді.

Крім того, необхідно звернути увагу на доводи позивачів про те, що виготовлення дерев'яної конструкції проводилось відповідно до ескізного проекту будинку загальною площею 112 кв. м, який погодили сторони. У разі відсутності такого ескізу без розмірів та габаритів відповідачі не мали би можливості проводити такі роботи, які були виконані з недоліками.

Як убачається з позовної заяви, позивачі просили стягнути шкоду на підставі ст. ст. 611, 1166 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Висновок про те, що зазначені норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони застосовуються до деліктних правовідносин щодо відшкодування шкоди і потребують доведення наявності складу цивільного правопорушення у діях відповідачів, є передчасним.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За таких обставин суду першої інстанції слід уточнити позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 9 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик