У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Касьяна О.П., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави до Козинської селищної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос» про скасування рішень виконавчого комітету, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року заступник прокурора Київської області звернувся до суду з позовом до Козинської селищної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос» (далі - ТОВ «Лотос») про скасування рішень виконавчого комітету, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та зобов'язання вчинити дії.

На обґрунтування вимог прокурор посилався на те, що під час проведення прокуратурою перевірки щодо законності відведення у власність громадян земельних ділянок на території Козинської селищної ради Обухівського району Київської області було встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Козинської селищної ради від 29 серпня 2001 року № 5/1 передано у власність громадянам, у тому числі й відповідачам, земельні ділянки загальною площею 6,00 га для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків і ведення особистого підсобного господарства в житловому мікрорайоні «Краєвид» смт Козин. Прокурор вважав, що Виконавчий комітет Козинської селищної ради не мав повноважень на розпорядження спірними земельними ділянками, оскільки вони знаходяться в прибережній захисній смузі Канівського водосховища, тому державні акти на право власності на земельні ділянки були видані відповідачам незаконно та вони підлягають визнанню недійсними. Також позивач зазначав, що оскільки спірні земельні ділянки вибули з державної власності незаконно, то їх подальший продаж є неправомірним, тому договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок є нікчемними, а самі земельні ділянки підлягають витребуванню з незаконного володіння відповідачів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2013 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 29 серпня 2001 року № 5/1 «Про надання та передачу в приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків та ведення особистого селянського господарства» у частині передачі в приватну власність ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 земельних ділянок загальною площею 6,00 га для будівництва та обслуговування індивідуальних житлових будинків і ведення особистого підсобного господарства в житловому мікрорайоні «Краєвид» у смт Козин. Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 26 грудня 2002 року № 204/168, яким ОСОБА_19 змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,75 га на будівництво та обслуговування житлового будинку в Житловому масиві «Краєвид». Визнано недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, видані 18 вересня 2001 року громадянам: ОСОБА_8, серії НОМЕР_1; ОСОБА_18, серії НОМЕР_14; ОСОБА_10, серії НОМЕР_2; ОСОБА_11, серії НОМЕР_8; ОСОБА_12, серії НОМЕР_2; ОСОБА_13, серії НОМЕР_3; ОСОБА_6, серії НОМЕР_11; ОСОБА_7, серії НОМЕР_9, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, площею 0,75 га кожна. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії НОМЕР_10 (площею 1,6567 га), серії НОМЕР_7 (площею 1,212 га), НОМЕР_4 (площею 0,2171 га), НОМЕР_12, видані ТОВ «Лотос», та скасовано їх державну реєстрацію. Визнано недійсними державні акти серії НОМЕР_5 та НОМЕР_13 на право власності на земельні ділянки площею по 0,2 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, видані ОСОБА_16, та скасовано їх державну реєстрацію. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_6 на право власності на земельну ділянку площею 0,2112 га, виданий ТОВ «Лотос», та скасовано його державну реєстрацію. Витребувано на користь держави в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області з незаконного володіння ОСОБА_15, ТОВ «Лотос», ОСОБА_17, ОСОБА_14, ОСОБА_16 спірні земельні ділянки. Визнано за державою в особі Козинської селищної ради Обухівського району Київської області право власності на спірні земельні ділянки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 24 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі заступник прокурора Київської області порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 29 серпня 2001 року № 5/1 передано у власність відповідачам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 земельні ділянки загальною площею 6,00 га для будівництва і обслуговування індивідуальних житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства в житловому мікрорайоні «Краєвид» у смт Козин Обухівського району Київської області та видано державні акти на право приватної власності на землю серії НОМЕР_11, НОМЕР_9, НОМЕР_1, НОМЕР_14, НОМЕР_2, НОМЕР_8, НОМЕР_2, НОМЕР_3 для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, площею 0,75 га кожна.

12 березня 2002 року ОСОБА_8 продала ОСОБА_20 частину своєї земельної ділянки площею 0,25 га, розташовану на території Козинської селищної ради в смт Козин Обухівського району в житловому мікрорайоні «Краєвид», що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1141.

29 березня 2002 року ОСОБА_20 отримав державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_15, а 29 грудня 2003 року він відчужив вказану земельну ділянку ТОВ «Лотос» згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 3744.

18 грудня 2002 року ОСОБА_18 продала ОСОБА_19 свою земельну ділянку площею 0,75 га, а рішенням Виконавчого комітету Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 26 грудня 2002 року № 204/168 змінено цільове призначення вказаної земельної ділянки з «для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку» та 14 січня 2003 року видано новий державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_16.

06 грудня 2003 року ОСОБА_19 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 5011, відчужив свою земельну ділянку ОСОБА_21, якому 23 грудня 2003 року видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_17 для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1500 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,600 га.

29 грудня 2003 року ОСОБА_21 відчужив вказану земельну ділянку ТОВ «Лотос» згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 3732 .

15 лютого 2002 року ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 згідно з договорами купівлі-продажу земельних ділянок відчужили ОСОБА_22 земельні ділянки площею 0,75 га кожна, на які ОСОБА_22 отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_18.

24 грудня 2003 року ОСОБА_22 відчужив частину земельної ділянки, площею 0,1563 га, ОСОБА_23 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 5377, яким 26 грудня 2003 року було отримано державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_19 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1500 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0063 га.

29 грудня 2003 року ОСОБА_23 відчужив земельну ділянку ТОВ «Лотос» згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки № 3752.

12 березня 2002 року ОСОБА_8 відчужила земельну ділянку площею 0,25 га ОСОБА_24 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 1144, а в подальшому 11 березня 2003 року згідно з договором дарування земельної ділянки, зареєстрованим за № 1677, ОСОБА_24 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_23

28 листопада 2001 року ОСОБА_8А відчужила ОСОБА_25 частину належної їй на праві власності земельну ділянку площею 0,25 га, яка отримала 29 березня 2002 року державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_20 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого за № 5323, а в подальшому 24 червня 2003 року згідно з договором дарування земельної ділянки, зареєстрованим за № 2572, ОСОБА_25 відчужила вищевказану земельну ділянку на користь ОСОБА_23

23 грудня 2003 року на підставі вищевказаних договорів дарування земельних ділянок від 11 березня 2003 року № 1677 та від 24 червня 2003 року № 2572 ОСОБА_23 отримав державний акт на право власності на землю (серії НОМЕР_32) для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,1500 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3500 га в смт Козин у житловому масиві «Краєвид».

29 грудня 2003 року ОСОБА_23 відчужив вказану земельну ділянку загальною площею 0,50 га на користь ТОВ «Лотос» згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 3748, а останнім 05 квітня 2007 року на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 29 грудня 2003 року № № 3744, 3732, 3752, 3748 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії (НОМЕР_10) із цільовим призначенням для житлового будівництва, загальною площею 1,6567 га в смт Козин з кадастровим номером НОМЕР_21, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № С.

08 грудня 2011 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим в реєстрі за № 5057, ТОВ «Лотос» відчужило на користь ОСОБА_15 вказану земельну ділянку, а у державному акті проставлено відмітки про перехід права власності до неї.

18 грудня 2002 року ОСОБА_13 відчужив ОСОБА_26 земельну ділянку площею 0,75 га згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 5432, який 14 січня 2003 року отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_16 та 27 січня 2003 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 167, відчужив вказану земельну ділянку на користь ТОВ «Лотос».

15 лютого 2002 року ОСОБА_6 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 674, відчужила, а ОСОБА_27 придбала земельну ділянку площею 0,75 га, на яку ОСОБА_27 отримала 25 лютого 2002 року державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_22, та 22 листопада 2002 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 4873, ОСОБА_27 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_28

10 вересня 2002 року ОСОБА_7 відчужив, а ОСОБА_29 придбала земельну ділянку площею 0,75 га згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 3703, на яку остання 14 жовтня 2002 року отримала державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_23, та 29 листопада 2002 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 5012, ОСОБА_29 відчужила вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_28

На підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 29 листопада 2002 року № 5012 та від 22 листопада 2002 року № 4873 ОСОБА_28 14 січня 2003 року отримав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_24 для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 1,5 га.

У подальшому 27 січня 2003 року ОСОБА_28 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованим за № 171, відчужив вказану земельну ділянку площею 1,5 га на користь ТОВ «Лотос».

Таким чином, 05 квітня 2007 року TOB «Лотос» отримало державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_25 для житлового будівництва, площею 2,2504 га з кадастровим номером НОМЕР_26 у смт Козин на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 27 січня 2003 року № 167 та 171.

У подальшому TOB «Лотос» розпорядилося своєю площею 2,2504 га наступним чином:

на земельну ділянку площею 1,2120 га отримало новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії (НОМЕР_7) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

частину земельної ділянки площею 0,2112 га з кадастровим номером НОМЕР_27 продало ОСОБА_14 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 02 квітня 2012 року;

частину земельної ділянки площею 0,2000 га з кадастровим номером НОМЕР_28 продало ОСОБА_17 згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18 лютого 2012 року;

на земельну ділянку площею 0,2271 га TOB «Лотос» отримало новий державний акт на право власності на земельну ділянку (серії НОМЕР_7) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером НОМЕР_31;

частину земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_29, площею 0,2000 га продало ОСОБА_16 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2007 року за реєстровим № 5177;

частину земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_30, площею 0,2000 га продало ОСОБА_16 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 травня 2007 року за реєстровим № 5184.

Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05 липня 2012 року № А 72/06 станом на 05 липня 2012 року в прибережних захисних смугах Канівського водосховища знаходяться 8 земельних ділянок загальною площею 4,0177 га. Частина земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_21, площею 1,6567 га, яка належить ОСОБА_15, накладається на водне плесо затоки Канівського водосховища площею 0,0135 га. Крім цього, встановлено, що спірні земельні ділянки знаходяться в прибережній смузі Канівського водосховища.

Згідно з інформацєю Державної служби геодезії, картографії та кадастру від 16 квітня 2012 року № 400/29/2-12 за даними викопіювання з топографічних карт на місцевості станом на 1980, 1991, 1996 роки та аерофотозйомки 2006 року встановлено, що земельні ділянки, передані відповідачам, розташовані на землях водного фонду Канівського водосховища.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у Виконавчого комітету Козинської сільської ради були відсутні повноваження на розпорядження спірними земельними ділянками, а самі земельні ділянки, на які видані оспорювані державні акти, належать до земель водного фонду і знаходяться в прибережній смузі Канівського водосховища. Також суд першої інстанції вважав договори купівлі-продажу земельних ділянок нікчемними через невідповідність їх вимогам закону.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що Земельним кодексом України (далі - ЗК України), який був чинним на час прийняття оспорюваного рішення виконавчого комітету, надавалося право радам народних депутатів делегувати свої повноваження в галузі земельних відносин відповідним виконавчим комітетам. Крім того, апеляційний суд виходив із того, що стаття 87 Водного кодексу України (далі - ВК України) в редакції, яка була чинною до 08 липня 2010 року, визначала, що у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Однак прибережні захисні смуги біля спірних земельних ділянок не встановлювались, а позивачем не надано доказів розроблення проекту водоохоронної зони та встановлення меж прибережної захисної смуги Канівського водосховища в межах Козинської сільської ради.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі статтями 19 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_168/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 20 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_589064/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_184/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

За положеннями частини першої статті 3 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_55/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина друга статті 3 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_55/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_339/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> та статті 4 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_59/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1> до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Як випливає зі змісту статті 59 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>, чинним законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, хоча й у частині 1 статті 59 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим стаття 59 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> у частинах 2-4 закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 83 ЗК України та частини 4 статті 84 ЗК України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності, взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>).

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними об'єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_352/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> та статті 88 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825274/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1> (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається -статтями 6062 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_352/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> та статтями <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_11/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1>, -8890 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825274/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1>.

Так, згідно зі статтею 61 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_360/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>, статтею 89 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_565/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1> прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Відповідно до статті 60 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_352/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>, статті 88 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825274/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1> прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації (частина 3 статті 60 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_352/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>).

Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825274/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1> (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно із пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_08_21/pravo1/RE10069.html?pravo=1>, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825274/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1>, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_08_07/pravo1/KP960486.html?pravo=1>, з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються -статтями 5054 Закону України «Про землеустрій» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_311/ed_2013_07_02/pravo1/T030858.html?pravo=1>.

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами: природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами і іншими водними об'єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (статті 60 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_352/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Результат системного аналізу наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_825274/ed_2014_04_09/pravo1/Z950213.html?pravo=1>, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_08_07/pravo1/KP960486.html?pravo=1>. Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить нормам статей 59 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_346/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 83 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_484/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 84 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_501/ed_2014_09_06/pravo1/T012768.html?pravo=1>.

Суд апеляційної інстанції виходив із відсутності доказів виготовлення технічної документації та затвердженого проекту встановлення меж водоохоронних зон, у тому числі прибережних захисних смуг уздовж Канівського водосховища в межах Козинської сільської ради, що, на думку суду, свідчить про відсутність прибережних захисних смуг.

Однак суд апеляційної інстанції не взяв до уваги матеріалів, які мають значення для правильного визначення правового режиму спірної земельної ділянки, а саме:

- акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 05 липня 2012 року № А 72/06 в прибережних захисних смугах Канівського водосховища щодо розташованих 8 земельних ділянок загальною площею 4,0177 га, де частина земельної ділянки площею 1,6567 га, яка належить ОСОБА_15 (попередні власники: ОСОБА_8, ОСОБА_9., ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, що відчужили земельні ділянки на користь ТОВ «Лотос»), накладається на водне плесо затоки Канівського водосховища площею 0,0135 га;

- інформації Державної служби геодезії, картографії та кадастру від 16 квітня 2012 року № 400/29/2-12 за даними викопіювання з топографічних карт на місцевості станом на 1980, 1991, 1996 роки та аерофотозйомки 2006 року, де встановлено, що земельні ділянки, передані відповідачам, розташовані на землях водного фонду Канівського водосховища.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку щодо правового режиму спірних земельних ділянок, виходячи лише із відсутності проектної документації без врахування їх фактичного розташування.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що в силу ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345, 360-7 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього ж суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко О.П. Касьян Г.І. Мостова