У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка А.В.,Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Підприємства Харківської Облспоживспілки «Мереф'янський міський ринок» про поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувсь до суду з позовом до Підприємства Харківської Облспоживспілки «Мереф'янський міський ринок» (далі − ПХО «Мереф'янський міський ринок» у якому просив визнати наказ від 19 грудня 2012 року № 28-К про звільнення ОСОБА_6 з займаної посади директора Підприємства незаконним та поновити його на посаді.

Свої вимоги ОСОБА_6 мотивував тим, що з 21 жовтня 2005 року його було прийнято на роботу на ПХО «Мереф'янський міський ринок», Підприємство відповідно) на посаду директора на підставі наказу від 19 жовтня 2005 року № 77-К.

19 грудня 2012 року згідно запису в трудовій книжці його було звільнено з займаної посади за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу від 19 грудня 2012 року № 28-К, про що він дізнався лише 24 вересня 2013 року, отримавши лист у якому була трудова книжка та наказ від 19 грудня 2012 року № 28-К про звільнення його з займаної посади.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівник фактично допущений до роботи. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу оформлено належним чином, якщо робота проводилась з відома власника або уповноваженого органу. Таким чином трудовий договір став безстроковим та вважається таким, що укладений на невизначений строк.

Рішенням Харківського районного суду області від 25 жовтня 2013 року позов задоволено. Визнано наказ від 19 грудня 2012 року № 28-к про звільнення ОСОБА_6 з посади директора ПХО «Мереф'янський міський ринок» незаконним. Поновлено ОСОБА_6 на роботі на посаді директора ПХО «Мереф'янський міський ринок».

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог до ПХО «Мереф'янський міський ринок» про поновлення на роботі на посаді директора ПХО «Мереф'янський міський ринок», Вважати ОСОБА_6 звільненим з посади директора ПХО «Мереф'янсський міський ринок» по закінченню строку дії контракту з 22 жовтня 2012 року, в іншій частині залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 після закінчення дії контракту 22 жовтня 2012 року продовжував працювати на посаді директора ПХО «Мереф'янський міський ринок», а тому трудовий договір, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 24 КЗпП повинен бути визнаний укладеним, оскільки позивач фактично був допущений до роботи.

Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд, керувався тим, що Статутом Підприємства передбачено, що контракт укладається на один рік, за два місяці до закінчення терміну дії він може за письмовою угодою сторін бути продовжений або укладений на новий чи інший термін. Оскільки ОСОБА_6 письмової угоди про продовження, або укладання на новий термін не укладав і з заявою з приводу цього до відповідача не звертався, а тому трудовий договір повинен бути припинений відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП з підстав, передбачених контрактом, а саме, - по закінченню дії контракту з 22 жовтня 2010 року, а не за власним бажанням, як помилково вказано відповідачем в наказі № 28-К від 19 грудня 2012 року.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 21 жовтня 2005 року між ОСОБА_6 та ПХО «Обласне об'єднання ринків» був укладений трудовий договір (контракт) на три роки до 21 жовтня 2008 року, потім був укладений новий трудовий договір (контракт) терміном на три роки до 21 жовтня 2011 року і останній контракт укладений ПХО «Обласне об'єднання ринків» укладений 22 жовтня 2011 року строком на один рік до 22 жовтня 2012 року.

Відповідно до Статуту ПХО «Мереф'янський міський ринок» ОСОБА_6 є засновником Підприємства з розміром частки у статутному капіталі − 38 %. Весь час з моменту призначення на посаду директора, позивач в повному обсязі виконує всі обов'язки директора, покладені на нього Статутом підприємства.

19 грудня 2012 року згідно запису в трудовій книжці його було звільнено з займаної посади за ст. 38 КЗпП України на підставі наказу від 19 грудня 2012 року № 28-К, про що він дізнався лише 24 вересня 2013 року, отримавши лист у якому була трудова книжка та наказ від 19 грудня 2012 року № 28-К про звільнення його з займаної посади.

Після закінченню строку дії цього трудового договору ОСОБА_6 продовжував працювати директором ПХО «Мереф'янський міський ринок».

Відповідно до ч. 2 ст. 38 КЗпП України − якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботу і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладанні трудового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 КЗпП України, особливості праці членів кооперативів та їх об'єднань визначаються законодавством та їх статутами.

Згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про споживчу кооперацію» основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до товариства і виходу з нього, права та обов'язки членів товариства, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна товариства і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України. Споживче товариство вважається створеним, визнається юридичною особою і може здійснювати господарську та іншу діяльність з дня його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», − вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за п.8 ст.36 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. Оскільки на працівників, з якими укладено контракт, поширюється законодавство про працю, що регулює відносини по трудовому договору, за винятком, встановленим для цієї форми трудового договору, їх трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством (статті 36, 39−41 КЗпП).

Згідно з п. п. 5.7, 6.1, 6.2 контракту якщо розірвання контракту проводиться за підставами, передбаченими контрактом, але не передбаченими законодавством України, про це зазначається у трудовій книжці директора з посиланням на п. 8 ст. 36 КЗпП України. Цей контракт укладається на один рік, діє з 22 жовтня 2011 року по 22 жовтня 2012 року; за два місяці до закінчення терміну дії він може за письмовою угодою сторін бути продовжений або укладений на новий чи інший термін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з висновком апеляційного суду щодо трудовий договір з ОСОБА_6 повинен бути припинений відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП з підстав, передбачених контрактом, а саме, − по закінченню строку дії контракту з 22 жовтня 2012 року.

Викладене вище свідчить, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичних обставин, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, котрі згідно зі ст. ст. 336, 338 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та передачі справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» частково задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко Т.О. Писана