Справа № 152/1959/15-ц
Номер рядка звіту 47
У Х В А Л А

17 грудня 2015 року м. Шаргород

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Строгий І.Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, у якому просить встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 14 жовтня 1977 року по 17 лютого 2015 року.

Перевіривши відповідність позовної заяви вимогам, викладеним у статтях 119 і 120 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), вважаю, що позовну заяву слід залишити без руху, оскільки вона не відповідає ч. 4 ст. 119 ЦПК України.

Так, згідно із ч. 4 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна відповідати вимогам, встановленим законом.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 22 зазначеного вище Закону передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Частиною 1 та пунктом 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 258 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значенняповинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно із ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У пункті 2 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 Пленум Верховного Суду України розяснив, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Отже, усе вище викладене, свідчить про те, що справи про встановлення факту, що має юридичне значення розглядаються судами в порядку цивільного судочинства за правилами окремого, а не позовного провадження, і лише за умови, якщо на підставі наявності спору про право, суддя своєю ухвалою відмовить у відкритті окремого провадження у справі, або залишить заяву без розгляду, особа, вправі звернутися до суду за захистом свого права в порядку позовного провадження.

Разом із тим, до позовної заяви про встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_1 додала ухвалу Рівненського міського суду від 10 листопада 2015 року, якою її заяву про встановлення факту проживання однією сімєю, подану в порядку окремого провадження, залишено без розгляду не на підставі наявності спору про право (ч. 4 ст. 256 ЦПК України), а на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, тобто за заявою самого заявника.

Частиною 1 ст. 257 ЦПК України встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Zand v. Austria» від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже, оскільки заявником не підтверджено неможливості розгляду її справи в порядку окремого провадження, то її вимогу про встановлення факту проживання однією сімєю слід розглядати в порядку окремого провадження у Рівненському міському суді, тобто за місцем проживання ОСОБА_1

Статтею 115, п. 4 ч. 3 та ч. 4 ст. 121 ЦПК України передбачено, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що суддя постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, позовну заяву слід повернути позивачу для подання до належного суду.

Керуючись, статтями 15, 119, 121, 208-210, 234, 256, 258 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю повернути особі, яка її подала.

Розяснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, до повноважень якого віднесено вирішення цього спору.

Згідно зі статтями 293, 294, 296 ЦПК України на ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Л.Строгий