Єдиний унікальний номер №243/3016/15-ц
Номер провадження №2/243/1713/2015
І м е н е м У к р а ї н и
«25» травня 2015 року м. Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді Старовецького В.І.,
при секретарі - Фатіховій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Слов'янський міський центр зайнятості, про розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити дії,-
02 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з уточненою в ході судового розгляду позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Слов'янський міський центр зайнятості, про розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.09.2012 року між нею та ФОП ОСОБА_2 було укладено трудовий договір, за яким її було прийнято на посаду кухаря, про що в трудовій книжці зроблено запис за №15 від 27.09.2012 року. Даний договір було зареєстровано в Слов'янському міському центрі зайнятості. З липня 2014 року відповідач не здійснює свою діяльність, тому не сплачує позивачеві заробітну плату. На теперішній час позивачеві невідомо місцезнаходження відповідача, в зв'язку з чим вона не може розірвати укладений трудовий договір і працевлаштуватися на законних підставах. Таким чином право позивача на працю, на оплату праці та здійснення обов'язкових соціальних внесків порушено відповідачем, в зв'язку з чим позивач просить розірвати на підставі ст. 38 КЗпП України безстроковий трудовий договір, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2 та зобов'язати Слов'янський міський центр зайнятості зняти з реєстрації зазначений трудовий договір без присутності ФОП ОСОБА_2 та внести відповідні записи до трудового договору та трудової книжки позивача.
Позивач, ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення (а.с.44).
Представник позивача, ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 27.03.2015р. (а.с.7), до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.43).
Відповідач, ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним, шляхом надіслання судових повісток, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.18-19, 24-25, 30-31) та шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с.41), про причини неявки суд не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталася.
Третя особа, Слов'янський міський центр зайнятості, до судового засідання не з'явилися, надали до суду клопотання з проханням слухати справу за відсутності їх представника та винести рішення згідно діючого законодавства (а.с.12).
Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.05.2015 року ОСОБА_2 значиться зареєстрованою як фізична особа-підприємець, відомості про перебування ФОП в процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства, дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП в реєстрі відсутні (а.с.42).
Як вбачається з повідомлення Слов'янської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 28.04.2015р. за № 8249/8/05-22-17-04 ОСОБА_2 перебуває на податковому обліку у Слов'янській ОДПІ, як фізична особа-підприємець, з 06.09.1995 року по теперішній час. Останній, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма 1-ДФ), по найманим працівникам був наданий за 3 квартал 2014 року (а.с.26-27).
Проте, з повідомлення Слов'янського міського центру зайнятості від 19.05.2015 року за № 02-37/1195 вбачається, що 27.09.2012 року у Слов'янському міському центрі зайнятості був зареєстрований трудовий договір, укладений між ФОП ОСОБА_2 і найманим працівником ОСОБА_1, який є дійсним на теперішній час (а.с.45).
У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» «Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів».
У відповідності до п.п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів».
Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Cтаттею 43 Конституції України чітко визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У відповідності до ст. 1 КЗпП України Кодекс законів про працю України регулює трудовівідносини всіх працівників…».
У відповідності до ч.1 ст. 21 КЗпП України «Трудовий договір - є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.».
У відповідності до ст. 24-1 КЗпП у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.
Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №110 від 17.08.1993 року трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.
Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)"), а при звільненні - запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)", при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)".
Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою.
Згідно п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року за №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за №554/5745 (далі - Порядок) У разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.
Згідно п.п. 14, 15 Порядку записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи.
Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.
Суд, відповідно до ч.2 ст.61 ЦПК України, визнає загальновідомою ту обставину, що з квітня 2014 року по теперішній час, у зв`язку з тією ситуацією, що склалась в Донецькій області та у зв`язку з проведенням заходів АТО суб`єкти підприємницької діяльності, юридична та фактична адреса яких були до недавнього часу в м. Слов'янську, Донецької області не могли належним чином здійснювати свою господарську та іншу діяльність, що і призвело, на думку суду, до неможливості належним чином оформити розірвання та зняття з реєстрації у Слов`янському міському центру зайнятості трудового договору між позивачем та відповідачем, укладеного 27.09.2012 року.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не оформила розірвання трудового договору з ОСОБА_1, що в подальшому порушило право останньої на працю та її оплату, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Що стосується питання про стягнення судових витрат по справі, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Відповідно до пункту 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стгнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати, пов'язані з оплатою оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в розмірі 693,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 15, 16, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 38 КЗпП України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Слов'янський міський центр зайнятості, про розірвання трудового договору та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, витрати, пов'язані з оплатою оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» в сумі 693 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 936 (дев'ятсот тридцять шість) грн. 60 коп.
У задоволенні інших заявлених позовних вимог відмовити за відсутності підстав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 28 травня 2015 року.

Суддя В.І. Старовецький