Справа № 1309/1617/12 Головуючий у 1 інстанції: Пилип"юк Г.М.
Провадження № 22-ц/783/15/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Тропак О.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора, про зміну черговості одержання права на спадщину,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті її рідного брата ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилася спадщина. В 2010 році донька ОСОБА_7 від шлюбу з ОСОБА_8 - ОСОБА_5. як спадкоємець за законом першої черги звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Зазначає, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 26 квітня 1977 року, дружина з донькою переїхали на постійне місце проживання у м.Київ. З січня 2003 року брат почав хворіти, переніс інсульт, постійно втрачав свідомість. У зв'язку з матеріальною скрутою звертався за матеріальною допомогою до доньки, однак такої не отримував. З січня 2003 року позивач постійно доглядала хворого брата, готувала їжу, оплачувала комунальні послуги, а в подальшому поселилася з ним. Вказує,що вона тривалий час опікувалася хворим, непрацездатним братом, матеріально забезпечувала його, оскільки через важку хворобу той перебував у безпорадному стані, а дочка, проживаючи за кордоном, не піклувалася батьком, жодної матеріальної допомоги не надавала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, про що вона повідомила його доньку і її матір, але похованням брата займалася лише позивач. ОСОБА_5 приїхала на сорок днів після смерті батька та лише для того, щоб подати заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, згідно до ч.2 ст.1259 ЦК України просить визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги донькою брата- ОСОБА_5, змінивши черговість одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора про зміну черговості одержання права на спадщину - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3- ОСОБА_4 В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд не взяв до уваги те, що позивач тривалий час опікувалася непрацездатним братом ОСОБА_7 через його стан здоров'я та похилий вік, матеріально забезпечувала його, на той час як відповідач ніколи не цікавилася ні станом здоров'я, ні матеріальним станом батька. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Всі учасники цивільного процесу повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повідомлення в газеті "Львівська пошта" № 47(1658) четвер, 30 квітня 2015 року, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своє неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача -ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відмовляючи у позові районний суд послався на ч.2 ст. 1259 ЦК України, згідно якої фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п.6 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5. є дочкою ОСОБА_7

Як вбачається з довідки від 15.02.2012 року, виданої ЖБК № 60 Любінська ОСОБА_3, вона дійсно доглядала свого хворого брата ОСОБА_7 з 2006 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки від 05.01.2011року, виданої даним ЖБК, ОСОБА_7 останні роки свого життя був хворий і потребував постійного догляду, у зв'язку з тим з ним проживала і доглядала його сестра ОСОБА_3

Даним довідкам, доводам позивача, що ОСОБА_7 переніс інсульт та останні роки перед смертю майже не ходив, потребував сторонньої допомоги, у зв'язку з чим вона доглядала брата, показанням свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_3 -ОСОБА_14 в цій частині, суд першої інстанції дав належну оцінку та не прийняв до уваги, враховуючи те, що згідно відповіді з Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м.Львова від 05.03.2013 року надати достовірну інформацію про перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_7 неможливо через відсутність повідомлення про рік перебування на стаціонарному лікуванні.

З відповіді на запит суду до Комунальної 5-ї міської клінічної поліклініки м.Львова вбачається, що до лікарів даної поліклініки ОСОБА_7 не звертався, медична карта амбулаторного хворого відсутня.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, зокрема оцінивши показання свідків, дослідивши матеріали спадкової справи, надані докази, та оцінивши їх в сукупності, прийшов до правильного висновку, що позивачем не наведено жодних належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 через похилий вік, тяжку хворобу чи каліцтво перебував у безпорадному стані. В матеріалах справи відсутні будь-які медичні довідки на підтвердження його тяжкої хвороби. Навпаки, згідно відповіді Комунальної 5-ї міської клінічної лікарні м.Львова вбачається, що до лікарів даного медичного закладу ОСОБА_7 не звертався, медична карта амбулаторного хворого відсутня, самі ж свідки тільки підтвердили, що ОСОБА_7 переніс інсульт у 2003 році.

Окрім цього, з листа банку "Аваль" вбачається, що на ім'я ОСОБА_7 відкрито рахунок на 10000 доларів США, що не може свідчити про його важкий матеріальний стан.

Згідно копії депозитного договору видно, що ОСОБА_7 06.05.2010 року уклав депозитний договір, що лише може підтвердити факт перебування його не в безпорадному чи іншому важкому стані.

Доводи апеляційної скарги базуються на припущеннях і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Будь - яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст.ст. 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм матеріального, процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч.ч.2,3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене рішення відповідає вимогам закону і зібраним у справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 -ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Тропак О.В.