Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири у спільному майні подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна, в якому, посилалась на те, що з 29 березня 1977 року вони з відповідачем знаходились в зареєстрованому шлюбі. Вказала, що за час шлюбу отримали квартиру № 20 в будинку № 1 корпусі № 11 на ж/м Сокіл у м. Дніпропетровську в житлово-будівельному кооперативі № 303, та просила визнати право власності на ? вказаного майна.

Позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав у ньому викладених.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов визнали.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані і добуті докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі 29 березня 1977 року що визнано сторонами справи та підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5).

Судом встановлено, що сторони перебуваючи у шлюбі між собою, спільно мешкали, вели спільне сумісне господарство та підтримували сімейні відносини. За час шлюбу вони отримали квартиру № 20 в будинку № 1 корпусі № 11 на ж/м Сокіл у м. Дніпропетровську в житлово-будівельному кооперативі № 303. У період перебування у шлюбі було виплачено пай на зазначену квартиру в повному обсязі. Згідно копії свідоцтва на нерухоме майно наявної в матеріалах справи, вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 10)

Шлюб між сторонами розірвано 28 липня 2010 року, що визнано сторонами справи та підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9)

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Майно набуте подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя мають рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Якщо між подружжям не досягнуто домовленості про спосіб розподілу спільного майна, то за їх позовом, чи позовом одного з них суд може постановити рішення про розподіл майна в натурі, якщо це можливо без шкоди його господарському призначенню.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, нажите подружжям в період шлюбу, належить чоловіку і дружині на правах спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.1ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до ч.2,3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зважаючи на вищевикладене, також на те що відповідачем визнано позов, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири у спільному майні подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири № 20 в будинку № 1 корпусі № 11 на ж/м Сокіл у м. Дніпропетровську.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину квартири у спільному майні подружжя задовольнити.

Визнати квартиру 20 в будинку 1 корпусу 11 в житловому масиві Сокіл в місті Дніпропетровську спільною сумісною власністю подружжя.

В порядку загального розділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_1 на ? частину квартири 20 в будинку 1 корпусу 11 в житловому масиві Сокіл в місті Дніпропетровську загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 965 (девятсот шістдесят пять) гривень 03 копійки.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Жовтневого районного

суду м. Дніпропетровська В.В.Батманова