Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_1, на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 02 квітня 2007 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та її сином ОСОБА_4 укладено кредитний договір.

У квітні 2010 року син позивача ОСОБА_4 отримав черепно-мозкову травму, став інвалідом І групи, у зв'язку із чим не міг самостійно виконувати зобов'язання за кредитним договором.

Розуміючи, що невиконання умов кредитного договору призведе до виникнення заборгованості, і як наслідок, банк зверне стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, мати позичальника ОСОБА_1 внесла власні кошти для погашення кредиту за кредитним договором від 02 квітня 2007 року 17 357,68 дол. США, що еквівалентно 137 254 грн 12 коп.

У лютому 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності по Ѕ частці квартири АДРЕСА_1. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру із сплатою грошової компенсації відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20 січня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2014 року в частині стягнення судових витрат скасовано. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Оскільки ОСОБА_2 відмовляється добровільно повернути Ѕ частину внесених позивачем коштів на погашення кредиту згідно кредитного договору укладеного між банком та її сином, просила задовольнити позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 68 627 грн 06 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_1, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що до позивача у відповідності до ст. 528 ЦК України перейшли права кредитора у зобов'язанні, оскільки вона з метою уникнення звернення стягнення на квартиру передану в іпотеку, сплатила залишок заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, який є інвалідом І групи, не може працювати та сплачувати кредит.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вона мала право на майно ОСОБА_4, та не доведено наявності небезпеки щодо втрати права на це майно.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові ОСОБА_1, апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, й давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що порушення кредитних зобов'язань за договором від 02 квітня 2007 року станом на 29 червня 2010 року не було, банк не пред'являв вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту, та не заявляв вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому небезпеки втратити право на квартиру у позичальника ОСОБА_4 унаслідок звернення кредитором стягнення на неї не було.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та не спростовують висновків суду.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук