Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року, а також касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог станом на вересень 2013 року просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) невиплачену частину страхового відшкодування у розмірі 1 214 грн 69 коп., пеню у зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування у розмірі 178 грн, моральну шкоду - 5 000 грн, витрати, пов'язані з явкою до суду - 385 грн 93 коп. та судовий збір - 229 грн 41 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21 вересня 2012 року приблизно о 9 год. 00 хв. водій ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вул. Сегедська - просп. Гагаріна у м. Одесі порушив Правила дорожнього руху України та допустив зіткнення із автомобілем ЗАЗ 110308-45, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3

Відповідно до висновку спеціаліста від 26 грудня 2012 року дорожньо-транспортною пригодою ОСОБА_3 завдано майнову шкоду у розмірі 8 632 грн 81 коп.

Цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_4 не було застраховано, тому 21 лютого 2013 року він звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування майнової шкоди.

4 червня 2013 року МТСБУ частково виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 6 070 грн 83 коп.

Таким чином, із МТСБУ на його користь необхідно додатково стягнути 1 214 грн 69 коп. майнової шкоди, 178 грн. пені у зв'язку з простроченням виплати страхового відшкодування, а також судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 1 214 грн 69 коп., пеню у зв'язку з простроченням сплати страхового відшкодування - 178 грн, моральну шкоду - 500 грн, судовий збір - 229 грн 41 коп., витрати, пов'язані з явкою до суду - 385 грн 93 коп., витрати на правову допомогу - 15 000 грн, а всього 17 508 грн 03 коп.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відшкодування моральної шкоди, витрат на правову допомогу та ухвалено нове рішення про відмову в позові у цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі МТСБУ просить скасувати судові рішення у справі у частині стягнення на користь позивача суми податку на додану вартість, пені та витрат, пов'язаних із явкою до суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_3 МТСБУ просить скасувати судові рішення у справі в частині стягнення з МТСБУ суми податку на додану вартість, витрат, пов'язаних із явкою до суду, пені, судового збору та ухвалити нове рішення про відмову в позові у цій частині.

Обговоривши доводи касаційних скарг та заперечення МТСБУ на касаційну скаргу ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 21 вересня 2012 року приблизно о 9 год. 00 хв. водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення із автомобілем «ЗАЗ 110308-45», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до висновку № 576-09-12, складеного 26 грудня 2012 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_5, власнику автомобіля «ЗАЗ 110308-45» завдано майнову шкоду у розмірі 8 632 грн 81 коп. Втрата товарної вартості автомобіля складає 1 347 грн 29 коп.

Цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, застраховано не було, тому після звернення ОСОБА_3 до МТСБУ 4 червня 2013 року останнє виплатило йому страхове відшкодування у розмірі 6 070 грн 83 коп.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що із МТСБУ на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню недоплачена частина страхового відшкодування у розмірі 1 214 грн 69 коп, пеня за затримку виплати цієї частини страхового відшкодування - 178 грн, моральна шкода - 500 грн, витрати, пов'язані з явкою до суду - 385 грн 93 коп., витрати на правову допомогу - 15 000 грн, судовий збір - 229 грн 41 коп.

Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про стягнення з МТСБУ 1 214 грн 69 коп. страхового відшкодування, пені у розмірі 178 грн та витрат, пов'язаних із явкою до суду - 385 грн 93 коп. Водночас апеляційний суд дійшов висновку про те, що правові підстави для відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди відсутні. Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відшкодування витрат на правову допомогу, апеляційний суд виходив із того, що позивач не надав відповідний розрахунок понесених ним витрат на правову допомогу.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають положенням п. 22.3 ст. 22, ст. 36.5, ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах доводів касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ст. 41.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Згідно із ст. 36.5 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Доводи касаційної скарги МТСБУ про те, що під час розрахунку завданої позивачу майнової шкоди було безпідставно включено розмір податку на додану вартість, який не підлягає відшкодуванню відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки із дослідженого судами висновку спеціаліста від 26 грудня 2012 року випливає, що розмір завданої шкоди розраховано без урахування податку на додану вартість (а.с. 16).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно рахунку № 23 від 24 жовтня 2012 року вартість виконаних ремонтних робіт СТО ПП «Мрія-авто-9» на загальну суму 8 632 грн 81 коп. відповідає розміру майнової шкоди - 8 632 грн 81 коп., визначеної висновком від 26 грудня 2012 року.

Лише посилання у касаційній скарзі на акт виконаних робіт від 24 жовтня 2012 року про відновлення транспортного засобу на СТО ПП «Мрія-авто-9» не спростовує висновки суду, які відповідають нормам матеріального права і установленим у зазначеній частині висновкам.

Не можна погодитись і з доводами МТСБУ про те, що судами безпідставно стягнуто пеню у зв'язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування. Як встановлено апеляційним судом, позивач повідомив відповідача про ДТП у строки, передбачені Законом, неодноразово звертався до відповідача з проханням виплатити відшкодування, частину страхового відшкодування виплачено ОСОБА_3 4 червня 2013 року із порушенням строку, визначеного ст. 36.2 Закону, а наданий позивачем розрахунок розміру пені, із якого виходив суд із урахуванням підстав позову, МТСБУ не спростовано.

З огляду на те, що позивач підтвердив належними доказами розмір понесених ним витрат, пов'язаних із явкою до суду, підлягають відхиленню і доводи касаційної скарги МТСБУ про безпідставне стягнення зазначених судових витрат.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про незаконність рішення апеляційного суду у частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із частини першої і другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що з урахуванням установлених обставин справи та положень ст. 22.3 ст. 22 Закону, підстави для відшкодування з МТСБУ на користь позивача моральної шкоди відсутні, а така може бути відшкодована винною особою.

З огляду на викладене, висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також установленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про незаконність рішення апеляційного суду в частині відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу не ґрунтуються на нормах права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно із ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що для представництва своїх інтересів у суді першої інстанції ОСОБА_3 27 липня 2013 року видав довіреність ОСОБА_6 (а.с. 38, 62-63), який брав участь у судовому засіданні 1 серпня 2013 року (а.с. 48), в якому було оголошено перерву.

Дані про те, що ОСОБА_6 було допущено до участі в розгляді справи як особу, яка надає правову допомогу на підставі ухвали суду, відсутні.

Суду першої інстанції було надано договір про надання правової допомоги від 4 лютого 2014 року, укладений між адвокатським бюро «ОСОБА_7» та ОСОБА_3, ордер від 13 лютого 2014 року, виданий адвокату ОСОБА_7 на представництво інтересів ОСОБА_3, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 4 лютого 2014 року, копію квитанції про сплату ОСОБА_3 15 000 грн (а.с. 94-99).

У протоколі судового засідання від 13 лютого 2014 року ОСОБА_7 зазначений як представник позивача (а.с. 104). Щодо нього також відсутні відомості у справі про допуск його до участі у справі на підставі ухвали суду як особи, яка надає правову допомогу.

З огляду на викладене, підстави для відшкодування витрат на правову допомогу відсутні.

За таких обставин касаційні скарги ОСОБА_3 та МТСБУ підлягають відхиленню, а рішення апеляційного суду - залишенню без змін.

У касаційній скарзі МТСБУ просить стягнути з ОСОБА_3 судовий збір, сплачений при поданні апеляційної та касаційної скарги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати розподіляються між сторонами під час вирішення спору по суті.

За змістом положень ст. 88 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що суд касаційної інстанції відхилив касаційні скарги відсутні підстави для розподілу судових витрат, а сплачений судовий збір при поданні апеляційної та касаційної скарги розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник