печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Батрин О.В.,

при секретарі - Лимар А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів та стягнення коштів, мотивуючи тим, що 19 березня 2015 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 001928, відповідно до якого лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - автомобіль Renault Logan вартістю 283 490 грн., а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Вказаний договір є недійсним, оскільки ціна в договорі визначена у валюті США, а не в гривнях; у відповідача відсутня ліцензія на здійснення фінансових операцій та договір містить несправедливі умови для споживача послуг, вводить його в оману.

У зв'язку з чим позивач просив суд визнати укладений договір фінансового лізингу недійсним, стягнути 14 174 грн. 50 коп. сплачених у виконання договору, 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 141 грн. 75 коп. комісії за сплату платежів у виконання договору фінансового лізингу.

До судового засідання сторони не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача надав письмові заперечення (а.с. 33-36).

Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Судом встановлено, що 19 березня 2015 року між сторонами ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» укладено договір фінансового лізингу № 001928, відповідно до якого лізингодавець (ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс») зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - автомобіль Renault Logan вартістю 283 490 грн., а лізингоодержувач (ОСОБА_1.) зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с. 5-18).

У виконання умов договору позивач сплатив відповідачу перший внесок за договором у розмірі 14 174 грн. 50 коп. (а.с. 27-28).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 16 вказаного Закону України сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, Законом України «Про фінансовий лізинг» передбачений можливий перелік лізингових платежів, який не є вичерпним.

Крім того, вказане не суперечить положенням Модельного закону про лізинг, прийнятого на двадцять п'ятому пленарному засіданні Міжпарламентської Асамблеї держав-учасниць СНД (Постанова № 25-6 від 14 квітня 2005 року), положенням ст. 627 ЦК України відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору та ст. 628 ЦК України, відповідно до якої сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір; до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Всі істотні умови договору фінансового лізингу, укладеного сторонами, передбачені в договорі, а відтак - з цих підстав договір не може визнаватись недійсним.

При цьому, суд приймає до уваги, що 19 березня 2015 року позивач був ознайомлений з умовами фінансового лізингу, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору (а.с. 8-23).

Що стосується доводів позивача про недійсність договору з підстав того, що відповідач не передав предмет лізингу, є безпідставним, оскільки відповідно до п. 4.1 укладеного договору лізингу відповідач передає у користування позивачу предмет лізингу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок відповідача адміністративного платежу (1 012,46 доларів США), авансового платежу (5 062,32 доларів США) та комісії за передачу предмета лізингу (303,74 доларів США).

Оскільки позивач не виконав умови договору, сплативши лише 14 174 грн. 50 коп., то у позивача відповідно і не виникає право на отримання предмету лізингу.

Посилання відповідача на відсутність у відповідача ліцензії для укладання договору фінансового лізингу як на підставу недійсності договору, спростовується довідкою, виданою 11 вересня 2012 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що відповідає положенням п. 2.1 ст. 2 Положення про надання окремих фінансових послуг юридичним особам - суб'єктам господарювання, як за своїм правовим статутом не є фінансовими установами, затвердженому розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22 січня 2004 року та ч. 4 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» і не потребує видання відповідної ліцензії.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

У даному випадку відсутні підстави вважати, що договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору.

Крім того, позивачем виконувались умови договору, що свідчить про сплату ним першого платежу.

Враховуючи наведене у суду відсутні підстави вважати, що положення договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що обов'язок є жорстким у відношенні до споживача.

Також доводи позивача про те, що ціна договору визначена у валюті США, що є підставою для визнання договору недійсним, є безпідставними, оскільки ціна предмету лізингу визначена у гривневому еквіваленті з прив'язкою до курсу долара США відповідно до розділу 8 договору, що відповідає положенням ст. 627 ЦК України (свобода договору).

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для визнання договору недійсним.

У зв'язку з цим, не підлягають позовні вимоги про стягнення коштів та моральної шкоди.

Оскільки позивач при пред'явлені позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України він компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 6, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 203, 215, 623, 627 ЦК України та ст.ст. 10, 57, 60, 209, 88, 84, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів та стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Батрин О.В.