У Х В А Л А

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача, встановлення фактів несправедливості умов кредитного договору та визнання кредитного договору недійсним

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача, встановлення фактів несправедливості умов кредитного договору та визнання кредитного договору недійсним.

Зазначав, що 11 липня 2007 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/6560/74/85083. За умовами вказаного договору він одержав від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит в сумі 66 002,18 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки №014/6560/74/85083 від 11 липня 2007 року. Відповідно до пункту 1.2 договору предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 вважає вказаний кредитний договір таким, що укладений всупереч вимог законодавства, таким, що суттєво порушує його права, просить суд встановити факт відсутності у кредитному договорі істотної умови договору, визначеної підпунктом д пункту 2 частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, факт відсутності вираження грошового зобов'язання по кредиту в гривнях та грошового зобов'язання по сукупній вартості кредиту в гривнях у вказаному кредитному договорі. Також просив суд встановити факт несправедливості умови пункту 12.5 кредитного договору та визнати цю умову договору недійсною; встановити факт ведення агресивної та нечесної підприємницької діяльності ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по відношенню до нього, факт агресивної підприємницької практики та умисного приховування істотної умови, щодо правових наслідків використання позивачем іноземної валюти на території України для розрахунків з резидентами України, факт ведення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нечесної підприємницької діяльності, та заборонити ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ведення подальшої діяльності на Україні. Крім того ОСОБА_4 просив суд визнати кредитний договір №014/6560/74/85083 від 11 липня 2007 року (зі змінами від 25 березня 2009 року) недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 8 грудня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановленої у справі ухвали суду касаційної інстанцій та направлення справи на новий касаційний розгляд з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року.

ОСОБА_4 указує на те, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначених норм матеріального права не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданому для прикладу судовому рішенні, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про захист прав споживача, встановлення фактів несправедливості умов кредитного договору та визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що спірний договір є справедливим, його зміст не суперечить вимогам законодавства, а його умови відповідають ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Разом з тим у справі, ухвала в якій надана заявником для порівняння, судом встановлено, що умови оспорюваного кредитного договору є несправедливими відносно споживача, в цілому суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища позивача-споживача, що є підставою для визнання договору недійсним.

Отже, у справі, про перегляд якої подано заяву, та у справі, на рішення в якій посилається заявник в її обґрунтування, наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача, встановлення фактів несправедливості умов кредитного договору та визнання кредитного договору недійсним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
А.Г. Ярема