РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/21257/14-ц

№ пр. 2/521/1448/15

30 квітня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря - Борисової Ю.Є, Гончарук Х.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_6, Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання приватизації квартир частково недійсними, усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати частково недійсними розпорядження № 187932 від 21.04.2005 року та свідоцтво про право власності на житло від 21.04.2005 року, видані Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, в частині включення приміщення внутрибудинкового коридору загального користування площею 5 кв. м до загальної площі квартири № 9 (об'єднаної з квартирою № 10) у будинку АДРЕСА_5 при проведенні приватизації вказаної квартири, на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_3 звільнити зазначений внутрибудинковий коридор загального користування площею 5 кв. м; зобов'язати відповідачів не перешкоджати позивачу та багатодітній родині ОСОБА_6 користуватися своєю квартирою № 8 у будинку АДРЕСА_5.

Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач як робітниця Одеської дистанції шляху Одеської залізничної дороги на підставі рішення адміністрації і профспілкового комітету Одеської дистанції шляху від 15.07.1988 року № 42 отримала право зайняти разом із сім'єю з двох осіб житлову площу АДРЕСА_1, загальною площею 37,1 кв. м та житловою площею 17,9 кв. м. На час вселення квартира складалася з двох приміщень та приєднаного зовнішнього коридору площею 5,1 кв. м. Коридор був приєднаний до квартири за домовленістю попередніх користувачів квартир № 8, 9, 10 для зручності. Виходячи з архівної документації вхід в ці квартири здійснювався через невеличкий внутрибудинковий коридор площею 5 кв. м. Влаштування окремого коридору для квартири № 8 надавало користувачам квартир № 9 і 10 більше зручностей, зокрема можливість одночасно увійти та вийти з квартири, що було майже неможливо, якщо у невелике приміщення відчинялися одразу три вхідні двері. 01.10.2002 року позивач, її донька та онука отримали квартиру № 8 у приватну власність у рівних частках. Через деякий час після вселення позивача із сім'єю, користувачами квартир № 9 і 10 у цьому будинку стали відповідачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Квартири № 9 і 10 були об'єднані ними в одну без згоди позивача та її сім'ї. 21.04.2005 року відповідачі приватизували квартиру № 9 в рівних частках. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та визнано частково недійсними: розпорядження № 382 від 01.10.2002 року та Свідоцтво про право власності на житло від 01.10.2002 року, видані службою будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці в частині включення приміщення веранди площею 5,1 кв. м, до загальної площі квартири АДРЕСА_2, при проведенні приватизації вказаної квартири; зобов'язано ОСОБА_2 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_5, між квартирою № 8 та квартирою № 9. Після виконання цього рішення суду квартира позивача не буде відповідати вимогам СНиП 2.08.01-89* «Жилые здания» та санітарно-гігієнічним вимогам, оскільки вхід до житлових приміщень влаштовується через допоміжні приміщення, у тому числі загального користування. До того, як до квартири № 8 по у будинку АДРЕСА_5 був приєднаний зовнішній коридор площею 5,1 кв. м, вхід до неї здійснювався через внутрибудинковий коридор загального користування площею 5 кв. м, який був незаконно приєднаний до квартири № 9 і приватизований відповідачами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти позову заперечували, Представник відповідача подав до суду заяву про застосування позовної давності, оскільки позивач дізналася про порушення її прав у квітні 2005 року, у зв'язку з чим трирічний строк позовної давності минув. Крім того, представник відповідача подав письмові заперечення, зазначивши, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що відповідачами були проведені роботи з переобладнання квартир № 9 та № 10 шляхом їх об'єднання через приєднання внутрибудинкового коридору загального користування площею 5 кв. м; доказів існування квартири № 10 та того, що вхід до квартири № 8 до 2005 року здійснювався через коридор площею 4,9 кв. м, який є складовою частиною квартири відповідачів. Копія поверхового плану, на який посилається позивач в обґрунтування своїх доводів, представник відповідача вважає неналежним доказом.

Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, подали заяви, в яких позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, справу просили розглядати за їхньої відсутності.

Представник Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши відповідача, представників сторін та третю особу, дослідивши письмові докази у справі та вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов не може бути задоволений, зважаючи на такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Службою будівельно-монтажних робіт та цивільних споруд Одеської залізниці, від 01.10.2002 року, зареєстрованого за НОМЕР_1, квартира АДРЕСА_2, належить ОСОБА_2 та членам її сім'ї - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частках на праві спільної часткової власності. Зазначене Свідоцтво було видане згідно з розпорядженням органу приватизації № 382 від 01.10.2002 року (а.с. 7-8).

Згідно з копією довідки (виписки з будинкової книги про склад сім'ї та прописку) від 22.05.2014 року № 409, у зазначеній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_2, її донька ОСОБА_6 та онуки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Відповідно до листа КП ЖКС «Черьомушки» від 18.02.2015 року № 225, будинок АДРЕСА_5 знаходиться на балансі цього комунального підприємства.

Згідно з копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2, складеного фірмою «Юрікс» у 2002 році, до складу зазначеної квартири входили: жила кімната площею 17,9 кв. м, кухня площею 14,1 кв. м., веранда площею 5,1 кв. м (а.с. 9-11).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та визнано частково недійсними: розпорядження № 382 від 01.10.2002 року та Свідоцтво про право власності на житло від 01.10.2002 року, видані Службою будівельно-монтажних робіт і цивільних споруд Одеської залізниці в частині включення приміщення веранди площею 5,1 кв. м, до загальної площі квартири АДРЕСА_2, при проведенні приватизації вказаної квартири; зобов'язано ОСОБА_2 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_5, між квартирою № 8 та квартирою № 9. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.11.2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2014 року в частині зобов'язання знести перегородку змінено та зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 знести перегородку, встановлену в позаквартирному коридорі (галереї) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_5, між квартирою № 8 та квартирою № 9 по АДРЕСА_5. Проте на час розгляду судом цієї справи зазначені рішення суду не набрали законної сили.

Судом також встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2005 року, виданого УЖКГ Одеської міської ради, квартира АДРЕСА_3 належить в рівних частках на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї - ОСОБА_4, ОСОБА_5. Зазначене Свідоцтво було видане згідно з розпорядженням органу приватизації № 187932 від 21.04.2005 року (а.с. 94-95). Право власності зареєстровано за ними в КП «ОМБТІ та РОН» 10.05.2005 року за № 1684 у книзі 555 пр-150 (а.с. 55).

Згідно з копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 03.03.2005 року (тобто на час здійснення приватизації квартири), загальна площа квартири складає 69,4 кв. м, жила - 40,8 кв. м та складається з 3 жилих кімнат (16,8 кв. м, 11,4 кв. м та 12,6 кв. м); кухні площею 6,2 кв. м і 9 кв. м, санвузлу 2,5 кв. м, коридору - 4,9 кв. м, 1,7 кв. м, 4,3 кв. м (а.с. 53, 57,100).

Згідно з копією витягу з розпорядження голови Малиновської районної адміністрації № 1346/01-04 від 03.11.2004 року (а.с. 98), розглянувши документи, подані громадською комісією, встановлено, що в загальному коридорі квартири АДРЕСА_3 звільнилася квартира № 11 житловою площею 16,2 кв. м та вирішено відповідно до заяви ОСОБА_3, ст. 54 ЖК України приєднати звільнену квартиру № 11 до житлової площі ОСОБА_3 і вважати окрему квартиру за № 9, а також видати витяг на квартиру № 9, яка складається з трьох кімнат, житловою площею 40,8 кв. м, загальна площа - 69,7 кв. м.

Згідно з копією плану етажів будівлі літ. «А» по АДРЕСА_5, складеного 14.05.2002 року та наданого до суду КП «Міське агентство з приватизації житла» (а.с. 99), другий поверх зазначеного будинку містив квартири № 8, 9, 11, 12, 13, 14. Вхід до цих квартир згідно з планом здійснюється через поза квартирний коридор загального користування, який проходить уздовж квартир. Суд звертає увагу, що на зазначеному плані відсутня квартира № 10, на існування якої та подальше об'єднання її з квартирою № 9 посилається позивач. Згідно з листом Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» від 10.02.2015 року № 59/01-13 (а. с. 93), згідно комп'ютерної бази даних міськагентства відомості про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_4 відсутні.

Суд наголошує, що вищезазначений план був виготовлений за два роки до проведеного приєднання квартири № 11 до квартири № 9. Із зазначеного плану вбачається, що спірне приміщення, яке за твердженням позивача раніше слугувало в якості внутрибудинкового коридору загального користування та через який здійснювався вхід до її квартири, станом на час виготовлення цього плану, тобто у 2002 році, було складовою частиною квартири № 9.

Зазначений план етажів будівлі літ. «А» по АДРЕСА_5 повністю відповідає плану, який відображений у технічному паспорті на будинок АДРЕСА_5, складеного ОМБТІ та РОН 14.05.2002 року, та який був досліджений судом під час огляду в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 521/9175/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, діючої від свого імені та від імені і в інтересах ОСОБА_8, до Державного підприємства «Одеська залізниця» про визнання приватизації квартири частково недійсною, усунення перешкод в користуванні власністю, стягнення моральної шкоди.

Що стосується наданої позивачем копії поверхового плану на підтвердження існування внутрибудинкового коридору загального користування площею 5 кв. м, з якого здійснювався вхід до її квартири, то суд не бере до уваги цей документ, оскільки він не відповідає вимогам належності та допустимості. По-перше, на цьому плані не зазначено адреси знаходження будинку, щодо якого він складений. По-друге, зазначені площі приміщень не збігаються з відповідними показниками у плані етажів будівлі літ. «А» по АДРЕСА_5, складеного 14.05.2002 року, що також не дає можливості ідентифікувати належність плану до цієї будівлі. По-третє, не зазначено дати складання плану. Оригінал зазначеного плану суду не був наданий.

Зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що позивач та її представник всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довели факту існування внутрибудинкового коридору загального користування площею 5 кв. м, через який раніше здійснювався вхід до квартири позивача, та факт включення цього коридору до складу приміщень квартири, належної відповідачам.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 та члени її сім'ї - ОСОБА_4, ОСОБА_5 правомірно набули право власності на квартиру АДРЕСА_3 у складі приміщень, які існували згідно з технічною документацією на момент приватизації, тому позовні вимоги про визнання частково недійсними розпорядження № 187932 від 21.04.2005 року та свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2005 року та усунення перешкод в користуванні власністю є незаконними, необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Керуючись ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 321 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_6, Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання приватизації квартир частково недійсними, усунення перешкод в користуванні власністю - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева