Справа № 361/9405/14 Головуючий у І інстанції Телепенько А.Д.
Провадження № 22-ц/780/2381/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 26 21.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Лащенка В.Д., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із вказаним позовом, який згодом уточнив, посилаючись на ст.ст.1050,1054 ЦК України, ст.ст.33,36,37 Закону України «Про іпотеку» та умови кредитного і іпотечного договорів, просив в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості у розмірі 2 080 564,09 грн. за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на належний відповідачу ОСОБА_2 предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта Банк», ринкова вартість, якої станом на 03 листопада 2014 року, відповідно до висновку про вартість майна становить 346 566 грн.

Позов мотивував тим, що 18 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в даний час ПАТ «УкрСиббанк») і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 95 000 доларів США на строк з 18 квітня 2008 року по 18 квітня 2029 року, а позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування. В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 квітня 2008 року між банком і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку належне їй майно: квартиру АДРЕСА_1.

Зазначав, що 8 грудня 2011 року між ним та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за даним кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого позивач замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора, тобто стає новим кредитором у зазначених зобов'язаннях, і до нього переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальними договорами, про що позичальник був повідомлений позивачем письмово.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_2 мала повертати кредит щомісячними платежами, однак не виконує цих обов'язків, має прострочену заборгованість за тілом кредиту та відсотками. Письмова вимога Дельта Банку про дострокове погашення боргу залишена позичальником без задоволення.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позичальник ОСОБА_2 не виконує передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню кредиту шляхом сплати щомісячних платежів і має прострочену заборгованість, що у свою чергу відповідно до вимог закону, умов кредитного і іпотечного договорів та договору купівлі-продажу прав вимоги порушує права нового кредитора ПАТ «Дельта Банк».

Проте підстави для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру відсутні з огляду на заборону стягнення, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте погодитись із вказаними висновками не можна, так як вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті за умови що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника (майнового поручителя) у власності не знаходиться інше нерухоме майно; - загальна площа такого нерухомого майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Судом першої інстанції встановлено обставини справи, які не оспорюються.

18 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (в даний час ПАТ «УкрСиббанк») і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав відповідачу як позичальнику кредит на споживчі цілі в розмірі 95 000 доларів США на строк з 18 квітня 2008 року по 18 квітня 2029 року із сплатою 12,5 % річних, а позичальник у свою чергу зобов'язався повернути отриманий кредит та сплатити відсотки за його користування.

18 квітня 2008 року в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1. Згідно пункту 4.1 договору іпотеки банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ Дельта Банку право вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 18 квітня 2008 року, а також за договорами забезпечення цього кредитного договору.

Відповідно до п.1.2.2 Договору ОСОБА_2 зобов»язалась повертати суму кредиту та сплачувати проценти щомісячними ануїтетними платежами у розмірі 1070 доларів США, однак не виконує цих обов'язків і станом на 2 жовтня 2014 року має заборгованість по кредиту в розмірі 2 080 564грн. 09коп.

8 жовтня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» надіслав на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушень і сплату заборгованості, проте відповідач вимогу Банку не виконала.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_2 та члени її родини зареєстровані і постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1, яка передана в іпотеку. Квартира має загальну площу 70,8 кв.м., житлова площа 35,3 кв.м. іншого житла відповідач не має.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що норми Закону України «Про іпотеку», зокрема в частині задоволення вимог іпотекодержателя мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», положення якого поширюються на правовідносини між Іпотекодержателем і ОСОБА_2 і є підставою для відмови в позові.

З врахуванням доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, визнається сторонами і підтверджується належними доказами ОСОБА_2 взяті на себе зобов»язання за кредитним договором не виконує і станом на 2 жовтня 2014 року має заборгованість перед Банком по кредиту в розмірі 160 596, 61 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 2 080 564грн. 09коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 93 893,84 доларів США, що в еквіваленті становить 1 216 415,17грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 66 702,77 доларів США, що в еквіваленті становить 864 148,92гривень, з якої прострочена заборгованість складає: по тілу кредиту 8086,33 доларів США, по відсотках за користування кредитом 34114,31 доларів США.

Спірна квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом, наданим ОСОБА_2 в іноземній валюті. Враховуючи площу квартири, використання її як місця постійного проживання позичальника та відсутність у неї іншого нерухомого житлового майна, суд вірно вказав, що на цей предмет іпотеки: трикімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв.метрів, житловою площею 35,3 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте положення вказаного Закону, який набрав чинності 7.06.2014 року, лише відстрочують виконання зобов»язання (мораторій), а не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Договір іпотеки укладений до набрання чинності вказаним Законом.

Іпотека є одним із видів застави.

Відповідно до ст..56 Закону України «Про заставу» у випадках, коли після укладення договору застави законодавством встановлено правила, які погіршують становище заставодавця та (або) заставодержателя, умови договору зберігають силу на весь строк його дії.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ст..37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

За вказаних обставин, оскільки основне зобов»язання за кредитним договором залишається невиконаним, заборгованість ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», який набув прав кредитора і іпотекодавця за кредитним договором станом на 2 жовтня 2014 року становить 160 596, 61 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 2 080 564грн. 09коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 93 893,84 доларів США, що в еквіваленті становить 1 216 415,17грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 66 702,77 доларів США, що в еквіваленті становить 864 148,92гривень, з якої прострочена заборгованість складає: по тілу кредиту 8086,33 доларів США, по відсотках за користування кредитом 34114,31 доларів США, то відповідно до вимог ст..589 ЦК України, статей 7, 33, 37 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_2 як іпотекодавець є відповідальною перед Банком належним їй на праві власності майном і позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Розділом 5 Договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. (а.с.28).

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» за кредитним договором № 0, укладеним 18 квітня 2008 року в розмірі 160 596, 61 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 2 080 564грн. 09коп. станом на 2 жовтня 2014 року, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 93 893,84 доларів США, що в еквіваленті становить 1 216 415,17грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 66 702,77 доларів США, що в еквіваленті становить 864 148,92гривень, з якої прострочена заборгованість складає: по тілу кредиту 8086,33 доларів США, по відсотках за користування кредитом 34114,31 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв.метрів, житловою площею 35,3 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб»єктом оціночної діяльності.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»№ 1304-У11 від 3 червня 2014 року.

Керуючись ст..ст.307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 5 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» за кредитним договором № 0, укладеним 18 квітня 2008 року в розмірі 160 596, 61 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 2 080 564грн. 09коп. станом на 2 жовтня 2014 року, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 93 893,84 доларів США, що в еквіваленті становить 1 216 415,17грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 66 702,77 доларів США, що в еквіваленті становить 864 148,92гривень, з якої прострочена заборгованість складає: по тілу кредиту 8086,33 доларів США, по відсотках за користування кредитом 34114,31 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_2, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 70,8 кв.метрів, житловою площею 35,3 кв.метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб»єктом оціночної діяльності.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»№ 1304-У11 від 3 червня 2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: