пр. № 2/336/535/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТДВ «СТ «Домінанта» та ОСОБА_3, вказавши, що 02.08.2013 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту ДТП) за участю ОСОБА_3, який керував автомобілем КІА, реєстраційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, який керував мотоциклом Honda, реєстраційний номер НОМЕР_2, мотоцикл Honda, належний ОСОБА_4, а право керування яким має позивач, було пошкоджено, а сам ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Постановою суду від 30.08.2013 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до висновку експерта ОСОБА_5 матеріальна шкода, завдана в результаті пошкодження мотоциклу складає 65356,97 гривень, що дорівнює вартості мотоциклу на момент дорожньо-транспортної пригоди. Вартість залишків мотоциклу, які позивач бажає залишити собі, за висновком експерта складає 16290,74 гривень. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди також було знищено спорядження мотоцикліста, належне позивачеві, а саме шолом вартістю 3043 гривні, куртка вартістю 2624 гривні та штани вартістю 2417 гривень. Таким чином, матеріальна шкода, заподіяна позивачеві складає 579800,23 гривні, з яких 34529,20 гривень позивач просить стягнути з ТДВ «СТ «Домінанта», з урахуванням страхового ліміту та вже сплачених 15470,80 гривень, а залишок в сумі 7800,23 гривні з відповідача ОСОБА_3 Також позивач вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було спричинено моральну шкоду, пов'язану з пошкодженням здоров'я, яка полягає у фізичному болю в результаті ушкоджень, тривалим лікуванням та неможливістю вести звичний режим та спосіб життя, яку позивач оцінює у 15000 гривень, які просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 Також позивач просить стягнути солідарно з обох відповідачів судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 2500 гривень.

У судовому засіданні представник позивача на позові наполягав, додатково вказавши, що дійсно ОСОБА_2 звертався до ТДВ «СТ «Домінанта» з заявою про виплату страхового відшкодування, але страхове відшкодування було сплачене лише у червні 2014 року. Моральна шкода позивача в результаті дорожньо-транспортної пригоди спричинена фізичним болем в результаті отриманих травм.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився у зв'язку з відсутністю на території України, однак, направив до суду заперечення, в яких вказав, що вважає суму моральної шкоди завищеною, оскільки наступного дня після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 приїжджав до слідчого на скутері, листка непрацездатності та рецептів лікарів не надав, раніше потрапляв у дорожньо-транспортні пригоди, тож, на думку відповідача, суттєвого погіршення здоров'я ОСОБА_2 в результаті аварії не настало. Також відповідач заперечував проти відшкодування матеріальної шкоди в частині стягнення вартості пошкодженого одягу та шолому, посилаючись, що відомостей про те, що ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди був одягнутий саме в ці речі, немає, такі речі були придбані у квітні 2013 року, а аварія сталась у серпні 2013 року, тому одяг міг бути пошкоджений і до пригоди.

Відповідач ТДВ «СТ «Домінанта» в судове засідання представника не направив, заявивши клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, врахувавши надані заперечення. Відповідно до письмових заперечень відповідач ТДВ «СТ «Домінанта» проти заявлених до страхової компанії вимог заперечували повністю, посилаючись, що виконали обов'язки з відшкодування шкоди в повному обсягу, сплативши ОСОБА_2 15470,80 гривень, які є вартістю мотоциклу за відрахуванням вартості залишків транспортного засобу, які ОСОБА_2 залишив собі, за відрахуванням франшизи. Розмір матеріального збитку визначений відповідно до звіту від 26.08.2013 року, а вартість працездатних складових після дорожньо-транспортної пригоди відповідно до звіту від 10.09.2013 року. Сума відшкодування сплачена ОСОБА_2 одразу після повідомлення ним реквізитів для перерахування страхового відшкодування. Посилаючись, що різниця у вартості відновлювального ремонту та залишків транспортного засобу, яку зазначає позивач, обумовлена часом проведення автотоварознавчого дослідження та різницею у курсі гривні України до інших валют, вказує, що страховою компанією страхове відшкодування виплачене в установленому порядку, тож просить відмовити у позові до ТДВ «СТ «Домінанта».

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовими повістками за адресою, вказаною позивачем та зазначеною в довіреності від 17.10.2014 року (а.с. 28).

В ході дослідження матеріалів справи судом встановлено таке.

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 01.10.2011 року право керування та розпорядження мотоциклом Honda модель VTR1000F, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, належним ОСОБА_4, надано ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 27).

Постановою слідчого СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 30.08.2014 року закрите кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 та водія ОСОБА_2 у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.09.2013 року (а.с. 5) ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено штраф в сумі 340 гривень. Як вбачається з постанови суду, яка відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, ОСОБА_3 02.08.2013 року о 15.40 годині по вул. Військбуд у м. Запоріжжя, керуючи автомобілем КІА, реєстраційний номер НОМЕР_1, на перехресті з вул. Стартовою, виконуючи маневр повороту, не надав переваги у русі мотоциклу Хонда, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засобі були пошкоджені.

Відповідно до звіту № 4078 від 26.08.2013 року оцінювача ОСОБА_8 (а.с. 121-129) вартість відновлювального ремонту мотоциклу Хонда з урахування зносу становить 44745,068 гривень, а ринкова вартість мотоциклу на момент дорожньо-транспортної пригоди 28295,22 гривень, тож вартість матеріального збитку визначена на рівні ринкової вартості транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди у 28295,22 гривень.

Згідно зі звітом № 351 від 10.09.2013 року оцінювача ОСОБА_8 (а.с. 130-132) вартість залишків мотоциклу Хонда, які можна реалізувати становить 11824,42 гривні.

12.08.2013 року за участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проведено огляд мотоциклу Хонда (а.с. 119), протокол огляду підписаний всіма учасниками.

12.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся до ТДВ «СТ «Домінанта» з заявою про настання страхового випадку (а.с. 118) та з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 137 зворот), в якій зазначив, про виплату страхового відшкодування готівкою.

Відомостей про подальше звернення ОСОБА_2 до страхової компанії до травня 2014 року суду не надані, представник позивача в судовому засіданні наполягав на відсутності у позивача такого обов'язку.

18.12.2013 року ТДВ «СТ «Домінанта» направило ОСОБА_2 заяву, в якій просили повідомити реквізити для оплати страхового відшкодування (а.с. 137).

В заяві від 08.05.2014 року (а.с. 137 зворот, 138) ОСОБА_2 просив про виплату страхового відшкодування та зазначив реквізити для виплати страхового відшкодування.

Відповідно до страхового акту № 566/14 ЦВ від 14.05.2014 року страхове відшкодування визначене у сумі 15470,80 гривень (а.с. 138 зворот) та вказана сума була виплачена 14.06.2014 року, що підтверджено копією платіжного доручення № 2227 (а.с. 139).

Згідно з наданими позивачем звітами № 88 та 88-1 від 15.09.2014 року та від 17.09.2014 року спеціаліста-автотоварознавця ОСОБА_5 (а.с. 10-23) вартість матеріальної шкоди, спричиненого володільцю мотоцикла Honda VTR 1000F, реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді станом на 22.08.2014 року становить 65356,97 гривень, а ринкова вартість мотоциклу станом на 22.08.2014 року складає 16290,74 гривні.

Також позивачем надано квитанцію про сплату ОСОБА_5 за автотоварознавче дослідження мотоциклу в сумі 650 гривень (а.с. 24) та товарний чек, відповідно до якого 22.04.2013 року були придбані шолом вартістю 3043 гривні, куртка вартістю 2624 гривні та штани вартістю 2417 гривень (а.с. 24).

Оскільки сторонами суду не надано копії страхового полісу відповідної якості (а.с. 9) суд, враховуючи положення ст. 61 ч. 1 ЦПК України, яка вказує, що обставини, визнані сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, при визначенні умов договору керується письмовими запереченнями ТДВ «СТ «Домінанта», в яких зазначено, що між ТДВ «СТ «Домінанта» та ОСОБА_3 30.07.2013 року був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів терміном дії з 31.07.2013 року по 30.07.2014 року, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Kia Sportage, реєстраційний номер НОМЕР_1.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Право ОСОБА_2 на отримання відшкодування матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу, який належить іншій особі, відповідачами не оспорювалось та ґрунтується на нормах ст. 392 ЦК України.

Стаття 1166 ЦК України зазначає, що майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

Оскільки діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки, як то зазначає ст. 1187 ч. 1 ЦК України, відповідно до ч. 5 тієї ж статті ЦК, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Стаття 28 Закону № 1961 визначає, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 30 Закону України № 1961 транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки за обома звітами, які надані як позивачем, так і відповідачем - страховою компанією, мотоцикл Honda визнано знищеним, відшкодуванню підлягає різниця між його вартістю до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден з доказів не має для суду наперед встановленого значення.

Оцінюючи надані позивачем та відповідачем ТДВ «СТ «Домінанта» звіти про матеріальну шкоду, завдану в результаті пошкодження транспортного засобу, суд, визначаючи розмір матеріальної шкоди, віддає перевагу звітам, наданих відповідачем ТДВ «СТ «Домінанта», оскільки такі дослідження оцінювачем проводились у серпні 2013 року, тобто безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди. Натомість з наданих позивачем звітів вбачається, що як сума матеріального збитку, так і вартість мотоциклу після аварії визначена спеціалістом більш ніж через рік після дорожньо-транспортної пригоди станом на 22.08.2014 року, тож враховуючи значні коливання курсу національної валюти України та її знецінення протягом 2014 року, визначені спеціалістом суми не можна вважати актуальними на дату спричинення шкоди.

Суд також враховує, що після отримання від страхової компанії відшкодування у червні 2014 року, ОСОБА_2 лише у вересні 2014 року звернувся до спеціаліста для визначення суми матеріального збитку.

Стаття 35 Закону України № 1961 вказує, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пункт 36.2 ст. 36 Закону України № 1961 встановлює, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку (ст. 36 п. 36.4 Закону України № 1961).

Таким чином, після отримання від ОСОБА_2 заяви про виплату страхового відшкодування з реквізитами для здійснення оплати відповідачем ТДВ «СТ «Домінанта» у передбачений законом строк здійснено виплату такого відшкодування.

Відповідно до ст. 36 п. 36.5 Закону України № 1961 за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, у разі, якщо позивач вважав, що страхове відшкодування виплачене не у визначений законом строк з вини страховика, він мав змогу вимагати сплати пені, однак, таким правом він не скористався.

Підсумовуючи все вище визначене, суд не вбачає порушень в діях відповідача ТДВ «СТ «Домінанта» при виплаті страхового відшкодування.

Натомість, враховуючи, що ТДВ «СТ «Домінанта» сума страхового відшкодування була зменшена на суму франшизи у 1000 гривень, така сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 12.1, 36.6 Закону України № 1961.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення вартості речей, які були знищенні в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд виходить з наступного.

Статті 10, 60 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем надано суду квитанцію, яка підтверджує придбання 22.04.2013 року певних речей, а саме шолому, куртки та штанів.

Пункт 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний, зокрема, під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Обов'язкових вимог щодо якісних чи інших характеристик одягу водіїв мотоциклів чинне законодавство не містить.

Натомість, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди він був одягнутий саме в ці речі, а також, що в результаті аварії вони були повністю знищені. Доречними є і посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди пройшло кілька місяців з моменту придбання таких речей. Суд також враховує, що до моменту звернення до суду з позовом, ОСОБА_2 не пред'являв вимог щодо відшкодування вартості таких речей до страхової компанії.

Таким чином, суд не вбачає підстав для включення вартості таких речей до суми матеріальної шкоди, завданої позивачеві внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вказує ст. 22 ч. 1, 2 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

На переконання суду, умовами стягнення з винної особи витрат, пов'язаних з відновленням порушеного права, є необхідність та виправданість таких витрат за конкретних умов.

Враховуючи, що ОСОБА_2 було сплачено 650 гривень за проведення автотоварознавчого дослідження, яке не прийняте судом в якості доказу спричиненої шкоди, а проведення такого дослідження більш ніж через рік після дорожньо-транспортної пригоди було явно недоцільним, суд не вбачає підстав покладати такі витрати позивача на відповідачів, оскільки, такі витрати не були необхідними для відновлення прав ОСОБА_2

При вирішенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2467 від 28.08.2013 року (а.с. 144-146) у ОСОБА_2 виявлено ухиб лівої половини грудної клітини (болісність та обширний синець в області лівого плечового суглобу з переходом на верхню третину лівого плеча та верхню частину лівої половини грудної клітини), синець в проекції лівої лопатки, які могли утворитись в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Як зазначено у висновку експертизи ОСОБА_2 отримував лист непрацездатності на період до 16.08.2013 року та з 17.08.2013 року мав вийти на роботу.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з положень статті 23 ЦК України, яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1168 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи у сукупності пояснення представника позивача та наданий експертний висновок, суд дійшов висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 безумовно зазнав фізичних та моральних страждань та деякий час лікувався. Водночас суд враховує, що позивачем не доведено, що він був вимушений докладати час та зусилля для відновлення попереднього стану, а також що отримані ним тілесні ушкодження обмежували можливість ведення ним громадського життя. Суд також враховує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що лікарями призначались, а ним придбавались будь-які лікарські засоби для здійснення лікування чи зменшення фізичного болю, а відповідно і не доведено, що інтенсивність больових відчуттів після дорожньо-транспортної пригоди була високою в тій мірі, щоб заважати йому існувати.

Враховуючи вищевикладене, на думку суду, заявлена ОСОБА_2 сума відшкодування моральної шкоди є завищеною та не відповідає реальному обсягу страждань та незручностей, тож, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про достатність відшкодування моральної шкоди позивачеві в загальній сумі 4000 гривень.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2500 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191 від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З наданої позивачем квитанції (а.с. 5 зворот) не вбачається ким саме та кому саме сплачена вартість за юридичні послуги з розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та чи сплачена вона взагалі. При цьому, договір про надання правової допомоги від 08.12.2014 року укладений між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_1 та пункт 1 договору передбачає зобов'язання надати правову допомогу у правоохоронних органах та судах, пов'язану з захистом та представленням інтересів ОСОБА_2 по цивільній справі. Натомість представник позивача в судовому засіданні також вказував, що ним надавались консультації, складалась позовна заява, тощо, тобто надавались послуги, які договором не передбачені. Перелік конкретних послуг з зазначенням часу, витраченого на їх надання, позивачем не наданий. Крім того, відповідно до квитанції ОСОБА_1 підписав її як представник господарюючого суб'єкта, а не як адвокат, який отримав оплату за надані послуги, отже, на думку суду, надана позивачем квитанція не підтверджує фактичну оплату ОСОБА_2 послуг з надання правової допомоги.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для стягнення вартості наданих послуг з надання правової допомоги.

Підсумовуючи вищевикладене, суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності з позиції їх достатності та належності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 в частині стягнення суми франшизи та частково моральної шкоди. Підстав для задоволення позовних вимог до ТДВ «СТ «Домінанта» суд не вбачає.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 (одну тисячу) гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 4000 (чотири тисячі) гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 131,62 гривні (сто тридцять одна гривня 62 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк