26 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання правочину удаваним та визнання права власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада
2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 червня
в с т а н о в и л а:
У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання правочину удаваним та визнання права власності.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25 квітня 2000 року між ОСОБА_5, КООПЗАГОТПРОМТОРГ Пустомитівського районного споживчого товариства та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір купівлі-продажу приміщення універмагу. Зважаючи на постійні відрядження та проживання в іншому місці, позивач звернувся до своїх братів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з якими було досягнуто домовленості про те, що підготовка необхідних документів буде здійснюватися відповідачем, а третя особа візьме на себе організацію підприємницької діяльності у вказаному приміщенні та проведення робіт з його реконструкції. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу приміщення універмагу від 25 квітня 2000 року мав на меті приховати іншу угоду, зокрема те, що договір купівлі-продажу цього майна за гроші позивача, останній просив визнати спірний договір в частині покупця удаваним та визнати за ним право власності.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від

19 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 червня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від

19 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st335> під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР (1963 року, чинної на час укладання спірного правочину) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Згідно ст. 58 ЦК УРСР (1963 року, чинної на час укладання спірного правочину) недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Статтею 224 ЦК УРСР (1963 року, чинної на час укладання спірного правочину) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Як розʼяснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», із змінами та доповненнями, яка діяла на час укладання спірного договору, встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі.

Судами встановлено, що 25 квітня 2000 року між КООПЗАГОТПРОМТОРГ Пустомитівського районного споживчого товариства (продавцем), ОСОБА_5 (покупцем) та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір купівлі-продажу приміщення універмагу, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області,

ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 1048.

ОСОБА_5, згідно умов договору купівлі-продажу від 25 квітня

2000 року, сплатив у повній мірі вартість приміщення універмагу, що підтверджується квитанціями від 28 квітня 2000 року № 1, від 31 травня

2000 року № 2, від 30 червня 2000 року № 3, від 31 липня 2000 року № 4, від

31 серпня 2000 року № 5, від 29 вересня 2000 року № 6, від 31 жовтня

2000 року № 7 на загальну суму 30 000 грн, що відповідає умовам договору

(а. с. 18-24).

Згідно акта передачі майна державного підприємства від

02 травня 2000 року, ОСОБА_5 прийняв у володіння приміщення універмагу загальною площею 322,9 кв. м, розміщене в АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 25 квітня 2000 року та згідно реєстраційного посвідчення, від 25 грудня 2000 року серії КММ № 010255, виданого ЛОДК «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», зареєстрував своє право власності у порядку, встановленому законом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили, що позивачем не доведено заявлені позовні вимоги, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада

2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 червня

2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332 <nau://ukr/1618-15|st332>, 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 337 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st337>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від

19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від

10 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання правочину удаваним та визнання права власності залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко П.О. Гвоздик Н.А. Горелкіна