АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №428/1706/13. Головуючий 1 інст.: - Юхимук Р.С.
Провадження №22-ц/790/483/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі: - Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7 - про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - про визнання кредитного договору нікчемним,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 5 червня 2006 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_7 уклали кредитний договір №DNН4КР88191036, відповідно до якого банк надав ОСОБА_7 кредит у розмірі 14 037 грн. 39 грн. на строк до 7 грудня 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначений договір складався із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт».

За умовами кредитного договору погашення заборгованості мало здійснюватися у наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 508 грн. 03 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконало свої зобов'язання за кредитним договором шляхом перерахування позичальнику кредитних коштів.

В той же час, ОСОБА_7 свої зобов'язання за кредитним договором не виконував та станом на 2 січня 2013 року має заборгованість по кредиту в розмірі 92 421 грн. 35 коп., яких: заборгованість за кредитом 14 037 грн. 40 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 32 946 грн. 76 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором 40 559 грн. 98 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 4 377 грн. 21 коп.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь заборгованість за кредитним договором №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року в розмірі 92 421 грн. 35 коп., судові витрати в розмірі 924 грн. 21 коп.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

У травні 2013 року ОСОБА_7 звернувся в суд з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору нікчемним.

В обґрунтування зустрічного позову зазначав, що кредитний договір №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року він з банком не укладав, договір не підписував та кредиті кошти від банку не отримував.

З ким саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладав кредитний договір та яка особа отримала грошові кошти за вказаним договором, йому невідомо.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 203, 207, 208, 215, 1055 ЦК України, ОСОБА_7 просив суд визнати кредитний договір №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року нікчемним.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зустрічний позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання правочину нікчемним задоволено.

Визнано кредитний договір №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року нікчемним.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_7 витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у сумі 1598 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Шуліка А.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд виходив з того, що ОСОБА_7 не укладав з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір №DNН4КР88191036 та не брав на себе зобов'язань перед банком щодо повернення кредиту.

Висновок суду в цій частині відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що 5 червня 2006 року ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_7 уклали кредитний договір №DNН4КР88191036, згідно з яким ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало ОСОБА_7 кредит для придбання меблів в ПП ОСОБА_8 в розмірі 14 037 грн. 39 грн. на строк до 7 грудня 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказаний договір складався із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» «Стандарт».

На виконання договору банк відкрив позичальнику відповідний рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, а позичальник доручив банку без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти в день надання в сумі 10 798 грн. на поточний рахунок підприємства торгівельно-сервісної мережі ПП ОСОБА_8, а також комісію компанії, зазначену в п. 2.2 Умов на відповідний рахунок в «ПРИВАТБАНКУ» (а. с.3-7, 56).

Відповідно до копії акту прийому-передачі товару №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року продавець ПП ОСОБА_8, в особі ОСОБА_8 передала ОСОБА_7 меблевий комплект вартістю 12 298 грн. (а. с. 53).

Заперечуючи проти первісного позову ОСОБА_7 посилався на те, що кредитний договір з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» він не укладав, заяву позичальника №DNН4КР88191036 від 5 чераня 2006 року не підписував, кредитні кошти від банку не отримував.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Луганського відділення ДНДІСЕ №943/02/944/03 від 29 травня 2014 року підпис від імені ОСОБА_7, що розташовано в заяві позивальника №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року - виконано не ОСОБА_7, а іншою особою (а. с.103-106).

Наведене свідчить, що 5 червня 2006 року ОСОБА_7 кредитний договір №DNН4КР88191036 із ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підписував та кредит в розмірі 14 037 грн. 39 грн. в ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не отримував.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довело факт укладення кредитного договору з ОСОБА_7, а також факт отриманням останнім в банку кредиту в розмірі 14 037 грн. 39 грн. та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року в розмірі 92 421 грн. 35 коп. та судових витрат в розмірі 924 грн. 21 коп.

Вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» .

Доводи апеляційної скарги представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Щуліки А.В. про те, що суд не дав належної оцінки висновку судово-почеркознавчої експертизи Луганського відділення ДНДІСЕ №943/02/944/03 від 29 травня 2014 року, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Судово-почеркознавча експертиза проведена експертною уставною на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23 липня 2013 року з урахуванням вимоги Інструкції про призначення та проведення експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року №1950/5 та є належним і допустимим доказом у даній справі.

Сумніви в об'єктивності висновку експерта у колегії суддів відсутні, оскільки він має кваліфікацію судового експерта, попереджений судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, не зацікавлений в результатах розгляду даної справи.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині визнання кредитного договору №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року нікчемним з таких підстав.

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною ч. 2 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним.

Установивши, що спірний кредитний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим.

Наведене вище є підставою для визнання такого кредитного договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України як підписання договору особою, яка не має на це повноважень та волевиявлення особи, якщо особа у подальшому не схвалила такого правочину.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для визнання кредитного договору №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року нікчемним.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині визнання кредитного договору №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року нікчемним та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ПА КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року нікчемним відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Шуліки Аліни Володимирівни - задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2014 року в частині визнання кредитного договору №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року нікчемним - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору №DNН4КР88191036 від 5 червня 2006 року нікчемним - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н им законної сили.

Головуючий:

Судді: