УХВАЛА

іменем україни

9 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позикиза касаційною скаргоюжитлово-будівельного кооперативу «Радянський медик» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 травня 2014 року на підстав договору позики надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 900 тис. грн на строк до 11 листопада 2014 року. Оскільки відповідач в обумовлений договором строк грошові кошти не повернув, позивач просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором позики від 11 травня 2014 року у розмірі 900 тис. грн.

У січні 2015року сторони звернулись до суду із заявою про укладення мирової угоди з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок та просили суд її визнати.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, визнано мирову угоду, укладену 27 січня 2015 року між ОСОБА_3, від імені якого діє на підставі довіреності від 26 січня 2015 року представник

ОСОБА_5, та ОСОБА_4 наступного змісту: ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 визнають, що 11 травня 2014 року між ними був укладений договір позики на суму 900 тис. грн, строк повернення коштів по якому сплив 11 листопада 2014 року. В рахунок погашення боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 в розмірі 900 тис. грн, ОСОБА_4 передає ОСОБА_3 право власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу квартири від 29 травня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 289 та зареєстрованого 29 травня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. За ОСОБА_3 визнається право власності на вказану квартиру, загальною площею 56,80 кв.м, жилою площею 33,00 кв.м. Після підписання мирової угоди зобов'язання за договором позики від 11 травня 2014 року ОСОБА_4 вважаються виконаними. Сторони стверджують, що зазначена квартира на момент підписання мирової угоди нікому іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не заставлена, в спорі і під забороною (арештом) та під податковою заставою не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження,

чи щодо користування з іншими особами, а умови мирової угоди відповідають їх волевиявленню і породжують настання бажаних наслідків, які відповідають їх дійсним інтересам та закрито провадження у справі.

У касаційній скарзі житлово-будівельний кооператив «Радянський медик» (далі - ЖБК «Радянський медик»), посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу для розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що подана на затвердження судом мирова угода між сторонами стосується заявлених позовних вимог, не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів сторін у справі.

Проте такого висновку суди дійшли з порушенням вимог процесуального закону.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка затверджується судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її затвердження. При цьому мирова угода повинна стосуватись предмета позову.

У даному випадку, закриваючи провадження у справі, суди дійшли висновку, що права, свободи чи інтереси інших осіб не порушені затвердженою мировою угодою, а тому вона може бути визнана судом.

Разом з тим суди не врахували, що укладена між сторонами мирова угода не стосується предмета позову, яким є стягнення позики, а укладена стосовно нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності відповідачу на підставі правовстановлюючих документів, які оспорюються ЖБК «Радянський медик». Зокрема, у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ЖБК «Радянський медик» про визнання договору купівлі-продажу, укладеного 25 травня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, недійсним та визнання права власності на вказану квартиру

Також суди не врахували, що позивачем заявлені вимоги про повернення позики, тоді як вимоги про визнання права власності на вказане нерухоме майно не заявлялися, тому мирова угода могла стосуватися лише грошових коштів. Умови мирової угоди мають безпосередньо стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

Також судом не враховано наступне.

17 червня 2014 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено договір оренди вказаної квартири, з якого вбачається, що останній набув право власності на це нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2014 року, укладеного з ОСОБА_7, яка, у свою чергу, набула право власності на спірну квартиру на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2013 року у справі, яка згідно відповіді голови цього суду в провадженні суду протягом 2011-2014 рр. не перебувала.

Суди зазначене не врахували, не дали оцінку тому, чи право власності на спірну квартиру набуто відповідачем на законних підставах, чи є він її власником.

Таким чином, ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувані судові рішення не можуть вважатись законними та підлягають скасуванню, а справа передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу «Радянський медик» задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко