У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4, як спадкоємця померлої ОСОБА_5 14723 грн.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, з якою ОСОБА_3 підтримував дружні стосунки. Донька померлої - ОСОБА_4 відмовилася від витрат на її поховання, у зв'язку із чим він своїм коштом оплатив поховання у сумі 4558 грн. Також позивач оплатив послуги моргу у сумі 550 грн, поминальний обід - 1125 грн, облаштування могили, виготовлення пам'ятника - 4000 грн, для цього він купив 1 куб.м бетону на 890 грн, виготовлення огорожі у розмірі 5600 грн, всього на загальну суму 16723 грн. Вказав, що зняв з банківської картки померлої 2000 грн, яку слід відняти від цієї суми. Оскільки, вважає, що понесені ним витрати повинні бути повернуті йому відповідачем, як спадкоємцем першої черги за законом після померлої матері, звернулася з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Жовтневого районного суд м. Запоріжжя від 27 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 14173 грн витрат на поховання, 243,60 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позивних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 1585,36 грн в рахунок відшкодування витрат на поховання.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов та посилаючись на положення ст.ст. 1232, 1268 ЦК України, виходив з того, що відповідач не зазначила та будь якими доказами не підтвердила, що відмовилася від спадщини після померлої матері - ОСОБА_5 Оскільки, понесені позивачем витрати підтверджені відповідними платіжними документами і є розумними, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Скасовуючи рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрат на поховання на суму 1585,36 грн, суд апеляційної інстанції виходив з того, що квитанція № 309159 від 28 березня 2014 року щодо оплати ОСОБА_3 ПП ОСОБА_6 за виготовлення огорожі кованої - 5600 грн; накладна № 512 щодо оплати ОСОБА_3 ТОВ «Будсервіс» 890 грн за 1 куб. м бетону; квитанція № 642918 від 26 березня 2014 року щодо оплати ОСОБА_3 ПП ОСОБА_7 4000 грн за ритуальні послуги - не є належними та допустимими доказами щодо встановлення огорожі та пам'ятника. Позивачем не доведено, що саме 1 куб. м бетону було використано на могилі ОСОБА_5

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва та лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1, у якій була зареєстрована.

Згідно з договором-замовленням № 1276 вартість організації та проведення похорону ОСОБА_5 складає 4558,36 грн.

Згідно квитанцій №№ 171,786 від 11 та 18 березня 2014 року ОСОБА_3 оплачено СКП «Запорізька ритуальній службі» 2467,36 грн та 2098 грн.

За квитанцією № 309159 від 28 березня 2014 року позивачем оплачено ПП ОСОБА_6 за виготовлення огорожі кованої 5600 грн та 890 грн ТОВ «Будсервіс» за 1 м.куб бетону.

Згідно квитанції від 26 березня 2014 року №642918 позивачем сплачено ПП ОСОБА_7 4000 грн. за ритуальні послуги.

Згідно кошторису-розрахунку до квитанції № 642918 від 26 березні 2014 року, ПП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_3 виконала бетонні роботи 1 м.куб, гравірування ПІБ, дати на кладовищі, квітник гранітний.

З товарного чеку № 2 від 12 березня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 оплатив ФОП ОСОБА_8 за поминальний обід 125 гри.

ОСОБА_4 є донькою та спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_5, була зареєстрована та проживала разом з померлою, що сторонами в ході розгляду справи не оспорювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого − комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» , витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Тобто, до таких витрат витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення зі спадкоємця померлої відповідно до ст. 1232 ЦК України витрат на виготовлення огорожі та пам'ятника виходив з того, що такі витрати не підтверджуються належними і допустимими доказами, а також позивачем не доведено що на могилі ОСОБА_5 було використано 1 куб.м бетону.

Разом з тим, такі висновки апеляційного суду не ґрунтуються на повному встановленні фактичних обставин та на належній оцінці наявних в матеріалах справи доказів, досліджених судом першої інстанції.

Зокрема оплата позивачем 5600 грн за виготовлення огорожі кованої підтверджується квитанцією № 309159 від 28 березня 2014 року, оплата 890 грн за 1 м.куб бетону - накладною №512. Згідно квитанції від 26 березня 2014 року №642918 ОСОБА_9 оплатив ПП ОСОБА_7 4000 грн за ритуальні послуги. З кошторису -розрахунку до вказаної квитанції вбачається, що ПП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_3 виконала бетонні роботи 1 м.куб, гравірування ПІБ, дати на кладовищі, квітник гранітний.

Вказані докази в ході розгляду справи відповідач не спростувала.

Апеляційний суд цих доказів не перевірив, та не спростував висновку місцевого суду, що понесені позивачем витрати на поховання ОСОБА_4 є розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення, у зв'язку з чим, на підставі ст. 1232 ЦК України підлягають стягненню з відповідача, як із спадкоємця першої черги після смерті померлої на користь позивача, який такі витрати поніс.

Судом апеляційної інстанції не перевірено чи відповідають понесені позивачем витрати на виготовлення пам'ятника і огорожі їх фактичній вартості, зокрема чи не перевищують вони граничну вартість стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості, яка визначена Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Таким чином апеляційним судом у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова
І.М. Фаловська