У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про зміну часток між співвласниками в праві спільної часткової власності на житловий будинок, виділ майна в натурі, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено. В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2012 року, за ним визнано право власності на 7/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що існував станом на 18 липня 1975 року.

Проте, згідно рішення Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції «без перерахунку часток у праві власності у вищезазначеному об'єкті нерухомого майна станом на теперішній час, із урахуванням вчиненого переобладнання, не можливо встановити дійсний розмір частки права власності, що належить ОСОБА_4, яка складає 7/18 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що існував станом на 18 липня 1975 року».

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що на 1975 рік − момент відкриття спадщини в домоволодінні АДРЕСА_1 зареєстровано: житловий будинок літера А, погріб літера Б, прибудова літера а, прибудова літера а-1, сарай Б, водопровід № 3. Житлова прибудова А-1, в якій фактично з народження проживає позивач, та на цей час і його родина, веранда а-1, сіни а-2, вбиральня Е до складу спадщини не ввійшли, що стало підставою для звернення до суду.

Згідно з довідкою ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06 квітня 2012 року 6678 на земельній ділянці площею 1968 кв.м розташовані: житловий будинок літ. А, житлова прибудова літ А1, прибудова літ а, прибудова літ. а1, прибудова літ. а2, сарай літ. Б, погріб пг під літ. Б, гараж літ. Ж, погріб пг1 під літ. Ж, вбиральня літ. Е, душ літ. Л, навіс літ. С, навіс літ. Т, навіс літ. У, вольєр літ. Ф, замощення 1, замощення 11, паркан № 11, паркан № 12, водопровід № 3, паркан № 6, ворота № 7, паркан № 8, ворота № 9.

Крім того, на земельній ділянці розташовані спортивно-оздоровчий комплекс літ. О, сауна літ. Р, котельня літ. Н, сарай літ. М, вбиральня літ. П., але вони не оформлені належним чином.

Житловий будинок складається з двох квартир, кожна з яких має окремий вихід та визначені земельні ділянки, відокремлені парканом та погоджені між родинами, спочатку за усною домовленістю між дідусем та бабусею, а потім між матір'ю позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, спільним батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як співвласниками.

Тоді й був встановлений порядок користування квартирами № 1 та № 2 в житловому будинку, надвірними спорудами, та фактично склався порядок користування земельною ділянкою площею 907 кв.м, який знайшов відображення в технічній документації 1972-1995 років, та що підтверджується заявами позивача та відповідача й експлікацією приміщень до житлового будинку в 2012 році, згідно яких за заявою ОСОБА_5 в його користуванні знаходяться житловий будинок літ. А, прибудова літ. а, прибудова літ. а1, гараж літ. Ж, погріб під літ. Ж літ. пг1, вбиральня літ. Е, душ літ. Л, навіс літ. С, навіс літ. Т, навіс літ. У, вольєр літ. Ф, паркани № 6, 8, 11, 12, ворота № 7, водопровід № 3, замощення 1.

За заявою позивача, у його користуванні знаходяться: житлова прибудова літ. А1, прибудова літ. а2, сарай літ. Б, погріб під літ Б літ. пг, замощення II, ворота № 9.

Фактично між сторонами склався порядок користування житловим будинком, а, саме, відповідач займає квартиру № 1, яка складається з кухні 1-1 площею 11,3 кв.м, санвузлу 1-2 площею 6,7 кв.м, кімнати 1-3 площею 9,9 кв.м, кімнати 1-4 площею 6,8 кв.м, кімнати 1-5 площею 8 кв.м, кімнати 1-6 площею 12,3 кв.м, всього по квартирі площею 55 кв.м, та ОСОБА_4 займає квартиру № 2, що складається з коридору № 2-1 площею 3,3 кв.м, кімнати 2-2 площею 12,9 кв.м, кімнати 2-3 площею 12,4 кв.м, кухні 2-4, площею 7,7 кв.м, всього по квартирі площею - 36,3 кв.м.

Таким чином, частки сторін, які вказані в документах, є ідеальними, а реальними є частки житлового будинку, які вони фактично мають в натурі. Такий розподіл підтверджується визначеним між ними порядком користування спільним майном, а також набуває значення при виділі частки спільного майна. Позивач вважає, що як співвласник має право на встановлення та надання йому у володіння та користування реальної частки спільного майна в натурі, що приведе до відповідної зміни - збільшення або зменшення частки кожного із співвласників, що відповідає змісту ст. 357 ЦК України <nau://ukr/435-15|st357>.

Протягом 1970-1972 років батьки позивача за свої гроші з дозволу матері ОСОБА_8 побудували житлову прибудову літера А-1, загальною площею 35,9 кв.м, а також сіни а1, веранду а2, що підтверджується викопіюванням від 25 січня 1972 року, та оціночним актом по домоволодінню від 25 січня 1972 року, які є у технічному паспорті на домоволодіння.

З вказаного часу родина позивача стала проживати в квартирі № 2. Були витрачені особисті кошти на покращення цієї квартири та домоволодіння в цілому. Так, у 1980 році були встановлені ворота № 9, паркан № 6, в 1986 році - ворота № 7, з 1987 року в квартиру № 2 проведена вода й каналізація, в 1990 році будинок газифікований, та зроблено інше обладнання, що підтверджується документами на ім'я матері позивача.

На цей час у відповідності до технічного паспорту площа житлової прибудови літера А1 та прибудови а2, які разом складають квартиру № 2, в якій мешкає позивач з родиною, є житлова - 25,3 кв.м, загальна - 36,3 кв.м.

ОСОБА_5 не бажає встановити дійсні частки в домоволодінні, що порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження його реально існуючими частинами житлового будинку, які визначені документально, але не відповідають дійсності, тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав з вимогою про виділ в натурі певного майна в житловому будинку та визнання на нього права власності, яке відповідає його реальним часткам з перерозподілом часток в житловому будинку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд встановити розмір часток у праві спільної власності між співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 та виділити ОСОБА_4 в рахунок його частини в житловому будинку АДРЕСА_1 житлову прибудову літ. А1, прибудову літ. а2, сарай літ. Б, погріб під літ. Б пг, замощення II, ворота № 9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 9/25 частин домоволодіння. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються з житлової прибудови літ. А1, прибудови літ. а2, сараю літ. Б, погрібу пг під літ. Б, замощення II, воріт № 9.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року, позов задоволено.

Встановлено розмір частки у праві спільної часткової власності та виділено ОСОБА_4 в рахунок його частини в житловому будинку АДРЕСА_1 житлову прибудову літ. А1, прибудову літ. а2, сарай літ. Б, погріб літ. пг під літ. Б, замощення II, ворота № 9, які відповідають фактично існуючому порядку користування та складають 9/25 частин домоволодіння.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 9/25 частин домоволодіння АДРЕСА_1, які складаються з житлової прибудови літ. А1, прибудови літ. а2, сараю літ. Б, погрібу літ. пг під літ. Б, замощення II, воріт № 9.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st304>, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності позову та наявності підстав, передбачених ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України для задоволення позову та зміну часток у в праві спільної часткової власності.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко