Справа № 465/932/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/3682/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про примусове виконання обов'язку в натурі,-

встановила:

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05.03.2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра» застосовувати до ОСОБА_2 будь-які штрафні санкції ( штраф, пеню тощо), передбачені кредитним договором №735/П/99/2007-840 від 28.11.2007 року.

Виконання ухвали доручено відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві та публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Надра».

Ухвалу суду оскаржив відповідач в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», просить її скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити. Апелянт зазначає, що в порушення вимог ст.ст.151, 153 ЦПК України в заяві про забезпечення позову, а також в оскаржуваній ухвалі не міститься жодних обгрунтувань, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони застосування до ОСОБА_2 штрафних санкцій по кредитному договору може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі. На думку апелянта, суд не врахував тієї обставини, що банк не відмовляв позивачеві у вирішенні питання про надання йому відстрочки по сплаті платежів за кредитним договором, а лише запропонував звернутись з цим питанням до відповідного відділення банку в м.Києві. Крім того, на думку апелянта, суд повинен був врахувати норму ч.6 ст.152 ЦПК України, відповідно до якої не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов»язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, оскільки на підставі постанови правління Національного банку України від 05.02.2015 року №83 «Про віднесення ПАТ «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра».

В судове засідання представник апелянта не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи апелянт був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому справу розглянуто відповідно до вимог ст.305 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (п.п. 4, 10) роз»яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та застосовуючи обраний ним вид заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені.

Однак, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд в повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин, не пересвідчився з урахуванням наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог в тому, чи дійсно між сторонами виник спір, і чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Так, із змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору є надання позивачеві ОСОБА_2, який є позичальником за кредитним договором, укладеним між сторонами 28.11.2007 року, відстрочки по сплаті щомісячних платежів по поверненню кредиту строком на 12 місяців з 26.01.2015 року по 26.01.2016 року.

Таким чином, позивачем визначено період, у який він просить суд зобов»язати відповідача надати йому відстрочку по сплаті щомісячних платежів, а тому, немає підстав для висновку про те, що у випадку задоволення позову права позивача без застосування судом заходів забезпечення позову, про які він просить у своїй заяві, будуть незахищеними, оскільки у разі пред»явлення відповідачем до нього вимоги про стягнення штрафних санкцій за несплату щомісячних платежів за вказаний ним у позовній заяві період, він зможе оспорити такі дії банку в судовому порядку.

Крім того, немає підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду, ухваленого на користь позивача, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що він сплачував, починаючи з січня 2015 року, штрафні санкції, про заборону застосування яких він просить суд у своїй заяві про забезпечення позову, і не наведено обставин, які б підтверджували неможливість проведення банком перерахунку розміру заборгованості за кредитним договором за вказаний у позовній заяві період у зв»язку із виключенням із неї розміру штрафних санкцій у випадку задоволення вказаного позову позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви позивача та відсутність правових підстав для застосування обраного ним виду заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні його заяви слід відмовити, у зв»язку з чим оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали на підставі п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 312 ч.1 п.2, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 05 березня 2015 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.