Справа № 129/3365/14-ц Провадження № 22-ц/772/1406/2015Головуючий в суді першої інстанції Бондар О. В.
Категорія 27 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Ковальчука О.В., Медяного В.М.

при секретарі: Агеєвій Г.В.

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду від 19 березня 2015 року,

В с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказали, що 26.10.2011 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №R7B, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 100000,00 грн., зі сплатою 31% річних за користування кредитними коштами, в строк до 26.10.2013 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору, між банком і ОСОБА_3 цього ж дня був укладений договір поруки №R7B-П1, згідно якого останній поручився за виконання нею зобов'язань. Посилаючись на те, що ОСОБА_2 свої зобов'язання виконував не належним чином, банк просив стягнути солідарно з відповідачів станом на 22.07.2014 року заборгованість в розмірі 339685,25 грн., з яких: 72837,56 грн. - заборгованість за кредитом; 2848,25 грн. - інфляційні втрати в зв'язку з несвоєчасним поверненням кредиту; 3027,09 грн. - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту; 29564,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3321,31 грн. - інфляційні втрати в зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 710,59 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів; 184147,70 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 43227,78 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Рішенням Гайсинського районного суду від 19.03.2015 року позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R7B від 28.10.2011 року в сумі 339685,25 грн. та 3396,86 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, відмовивши у стягненні пені в розмірі 227375,48 грн. через сплив строку позовної давності. Зазначив, що лист-вимогу банку він не отримував, підпис у рекомендованому повідомленні про отримання вимоги ні йому, ні членам його родини не належить. Проте, суд першої інстанції не надав цим доводам уваги і безпідставно не застосував строк позовної давності до вимог про стягнення пені.

Заслухавши доповідача, осіб ,що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що 26.10.2011 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № R7В, за яким останній отримав кредит в сумі 100 000 грн. на споживчі потреби та зобов'язався повернути банку отриманий кредит і сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі до 26.10.2013 р., здійснюючи щомісячні ануїтетні платежі відповідно до графіка до 28 числа кожного місяця. Того ж дня, між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № R7В-П1, за яким поручитель взяла на себе зобов'язання перед банком за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань щодо повернення кредиту, вказаний договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Свої зобов'язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 не виконав, своєчасно чергові частини кредиту не погасив і станом на 22.07.2014 року допустив заборгованість в розмірі 339685,25 грн., з яких: 72837,56 грн. - заборгованість за кредитом; 2848,25 грн. - інфляційні втрати в зв'язку з несвоєчасним поверненням кредиту; 3027,09 грн. - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту; 29564,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3321,31 грн. - інфляційні втрати в зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 710,59 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів; 184147,70 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 43227,78 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, пені не виконував, чим допустив заборгованість в сумі 339685,25 грн., яка підлягає стягненню в повному обсязі.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки суд допустив неповне з'ясування судом обставин справи, що стосуються обґрунтованості розрахунку заборгованості по кредитному договору, інших обставин справи та допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

Зі змісту п.п.7.1 вищевказаного договору вбачається, що у разі прострочення позичальником зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Тому, висновки суду першої інстанції про стягнення пені за 3 роки, не відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи скарги щодо цього заслуговують на увагу, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд визначав розмір пені за несвоєчасну сплату кредиту та процентів виходячи з невірно обрахованої суми заборгованості, чим допустив порушення норм процесуального та матеріального права.

Так, згідно ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Зі змісту ст.1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до п.9.9 вищевказаного договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань у повному обсязі.

Однак, згідно з ч.1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Тому умова в договорі про закінчення його дії після повного виконання позичальником своїх зобов'язань не може вважатися часом закінчення строку дії договору, в контексті даної норми і суперечить вимогам ст.631 ЦК України.

Разом з тим, з кредитного договору вбачається, що ОСОБА_2 отримав кредит зі сплатою процентів за користування ним у розмірі 31% річних на термін з 26.10.2011 року по 26.10.2013 року, включно.

Згідно графіка повернення кредиту і сплати процентів, ОСОБА_2 останній ануїтетний платіж мав здійснити 26.10.2013 року.

Тому колегія суддів вважає, що період з 26.10.2011 року по 26.10.2013 року є строком дії кредитного договору, протягом якого позивач надав кошти в кредит і мав право нараховувати проценти за користування ними.

З даних розрахунку заборгованості вбачається, що на час закінчення строку дії договору сума боргу ОСОБА_2 по тілу кредиту становила 67328,17 грн., по процентам - 11452,88 грн. і саме з цих сум підлягали нарахуванню інфляційні втрати, 3% річних та пеня.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, належним чином не перевірив законність здійснених позивачем нарахувань боргу та дійсний її розмір і допустив порушення вищевказаних норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення заборгованостіз ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Таким чином, дійсний розмір заборгованості по тілу кредиту станом на 26.10.2013 року становить 67328,17 грн., інфляційних втрат за весь час прострочки сплати кредиту - 2848,25 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту - 2912,17 грн., пеня за несвоєчасну сплату кредиту за період з 09.12.2013 року по 22.07.2014 року - 75744,20 грн.; розмір заборгованості по процентам станом на 26.10.2013 року - 11452,88 грн., інфляційних втрат за весь час прострочки сплати процентів - 1590,34 грн., 3% річних від простроченої суми процентів - 513,66 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 09.12.2013 року по 22.07.2014 року - 12884,49 грн., котрі підлягають стягненню з ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 258, 266, 526, 631, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду від 19 березня 2015 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R7B від 28.10.2011 року в розмірі 175274,16 грн., з яких: 67328,17 грн. - заборгованість за кредитом; 2848,25 грн. - інфляційні втрати в зв'язку з несвоєчасним поверненням кредиту; 2912,17 грн. - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту; 11452,88 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1590,34 грн. - інфляційні втрати в зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів; 513,66 грн. - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів; 75744,20 грн. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 12884,49 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» судовий збір в сумі 1752,74 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом: