Провадження № 2/712/538/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді -Мельник І.О.

при секретарі - Аліценко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про звільнення з під арешту та зняття заборони, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про виключення майна з опису. В обґрунтування своїх вимог вказував, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2000 року його було засуджено до позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що йому належало. Відповідно до даного вироку 15.12.2000 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист № 1-790, внаслідок чого державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження. 21.02.2001 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Соснівського районного управління юстиції м. Черкаси в ході проведення виконавчих дій вищезазначеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження на ? частку квартири АДРЕСА_1. Позивач вважає, що дана постанова була винесена з порушенням законодавства і тому просить виключити з опису та звільнити з під арешту ? частку квартири АДРЕСА_1, що йому належить.

Заявою від 28.01.2015 року позивачем уточнено позовні вимоги, просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про арешт ? частки квартири АДРЕСА_1, що належить йому, винесену 21.02.2001 року державним виконавцем відділу ДВС Соснівського районного управління юстиції м. Черкаси та звільнити з під арешту та зняти заборону щодо здійснення відчуження ? частки квартири.

В судовому засіданні представник за довіреністю - ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції заперечувала проти задоволення позовних вимог.

У подальшому представники сторін в судове засідання не з»явилися, в зв»язку з чим фіксація технічними засобами судового процесу не здійснювалася відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2000 року його ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 142 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією всього майна, яке є власністю з відбуттям покарання у ВТК посиленого режиму.

Відповідно до даного вироку 15.12.2000 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист № 1-790, внаслідок чого державною виконавчою службою відкрито виконавче провадження.

21.02.2001 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Соснівського районного управління юстиції м. Черкаси в ході проведення виконавчих дій вищезазначеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження на ? частку квартири АДРЕСА_1

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч. 5).

Відповідно до п. 5.6.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмежені права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Згідно з п. 5.6.2. Інструкції арешт застосовується для виконання рішення про конфіскацію майна боржника.

Відповідно до абз. 2 п. 7.6.6. Інструкції не підлягає конфіскації і не включається до акту опису й арешту майно, на яке за законом не може бути звернено стягнення.

Згідно з додатком до Закону України «Про виконавче провадження», який встановлює перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, на майно та предмети, що належать боржникові на праві власності або є його часткою у спільній власності, необхідні для боржника, членів його сім»ї та осіб, які перебувають на його утриманні.

Указом Президента України «Про помилування» від 21.10.2004 року ОСОБА_1, засудженого вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2000 року, основну міру покарання скорочено до шести років позбавлення волі.

Судом достеменно встановлено та підтверджується відповідними доказами по справі, що на момент винесення постанови державного виконавця від 21.02.2001 року, квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної власності позивачу та його матері ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло, виданим Соснівським райвиконкомом м. Черкаси від 26.03.1998 року.

Відповідно до технічного паспорта на зазначену квартиру, квартира складається з 1 кімнати площею 16,7 кв.м, кухні площею 6,3 кв.м., санвузла площею 2,8 кв.м., коридору площею 3,4 кв.м та балкону площею 3,0 кв.м.; загальна площа квартири - 29,7 кв.м. Тобто, квартира, власниками якої були ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є неподільною та необхідна була для проживання як позивачу, так і його матері, іншого житла вони не мали.

Згідно з ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Слід зазначити, що у Додатку КК України, що діяв на час скоєння злочину (щодо переліку майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком) не підлягають конфіскації такі види майна та предмети, що належать засудженому на правах особистої власності чи є його часткою у спільній власності, необхідні для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з п.7.6.8. Інструкції частка майна засудженого в спільній власності з іншими особами, яка підлягає конфіскації, визначається судом.

Відповідно до п. 4-4 Постанови №6 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року при розгляді справи суд зобов'язаний звертати увагу, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис майна, зокрема, чи перелічено у акті опису інше майно, в тому числі те, що знаходиться у власності боржника з іншими особами, яке не описувалось, а також чи не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернено за виконавчими документами або може бути звернено лише у передбачених законодавством випадках. Встановивши, що описане майно, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами або за даними вимогами, суд відповідно до ч.7 ст.203 ЦПК виключає це майно з опису незалежно від заявлених позивачем вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскільки постанова про арешт та заборону на відчуження на ? частку квартири АДРЕСА_1 є незаконною та підлягає скасування.

Керуючись ст.ст. 10, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 321, 353 ЦК України, ст. 20, 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про звільнення з під арешту та зняття заборони задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про арешт ? частки квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, винесену 21.02.2001 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Соснівського районного управління юстиції м. Черкаси, ОСОБА_4

Звільнити з-під арешту та зняти заборону на відчуження ? частки квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: