Справа № 602/993/14-ц
Провадження № 2/602/11/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2015 р.

Лановецький районний суд Тернопільської області

в складі:головуючого судді Сенюх М. З.

при секретарі Головатюк О.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ланівці справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Лановецького районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 з 16 лютого 2000 року по 04 жовтня 2010 року. Протягом їхнього шлюбу з ними проживали та були зареєстровані діти ОСОБА_3 від іншого шлюбу - відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Більше чотирьох років (з часу розлучення) відповідачі за місцем реєстрації не проживають, а виїхали за кордон.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві.

Позивач пояснив суду про те, що дійсно після одруження з відповідачкою ОСОБА_3 він за власні кошти придбав житловий будинок АДРЕСА_1, в якому вони проживали до жовтня 2010 року. В даному будинку були зареєстровані, але не проживали діти ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак він особисто згоди на їх реєстрацію не оформляв. Після розлучення ОСОБА_3 проживала у придбаній ними квартирі (гуртожиток цукрового заводу).

Представник позивача пояснив суду про те, що дійсно житловий будинок АДРЕСА_1 придбаний подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час перебування в шлюбі. Однак відповідачка ОСОБА_3 не вчиняла ніяких дій на оформлення права власності на належну їй частину будинку, а самоусунулась від власності.

Крім того, представник позивача пояснив суду про те, що відповідач ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_5, ОСОБА_6 більше чотирьох років не проживають у спірному будинку, не проводять покращень, не сплачують комунальні послуги.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив суду про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 придбаний ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час зареєстрованого шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. ОСОБА_3 є власником частини житлового будинку і її право власності охороняється законом і є непорушним.

Представник відповідачки заперечив пояснення позивача та його представника щодо придбання житлового будинку тільки за кошти позивача, а вказує, що ОСОБА_3 також працювала, мала свої заощадження і вкладала кошти у вартість будинку, в якому проживала більше десяти років. Представник також заперечує пояснення представника позивача щодо необхідності ОСОБА_3 ще раз засвідчувати своє право власності на частину житлового будинку, а вказує, що це право власності закріплене договором купівлі продажу житлового будинку. Іншої нерухомості, зокрема квартири, ОСОБА_3 у власності немає.

Крім того, представник відповідачки ОСОБА_3 пояснив суду про те, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - це діти ОСОБА_3, які є членами її сім'ї і мають право на користування належною її частиною житлового будинку.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з'явились, хоча відповідно до ст.74 ЦПК України про день, час і місце розгляду справи були повторно повідомлені належним чином, від них не надходило повідомлень про причини неявки та заперечень.

Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, з'ясував наступні обставини.

Рішенням Лановецького районного суду від 04 жовтня 2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований 16 лютого 2000 року Борсуківською сільською радою Лановецького району Тернопільської області.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу, ОСОБА_1 17 березня 2000 року придбав житловий будинок з надвірними, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Даний договір купівлі-продажу зареєстрований 18 серпня 2003 року Лановецьким районним бюро технічної інвентаризації за № 420.

З будинкової книги слідує те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані в АДРЕСА_1 з 26 листопада 2009 року і по даний час. Дані обставини стверджуються довідкою Лановецького районного сектору № 853 від 03.10.2014 року. Щодо ОСОБА_6 в даній довідці зазначено, що він проживає в с.Борсуки Лановецького району Тернопільської області.

Згідно довідок виконкому Борсуківської сільської ради Лановецького району за №№ 874-876 від 12 вересня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 дійсно зареєстровані в АДРЕСА_1, але ОСОБА_3 4 роки, а ОСОБА_5, ОСОБА_6 5 років, за зазначеною адресою не проживають.

За змістом ст.ст.60,63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували в шлюбі з 16 лютого 2000 року, а 17 березня 2000 року ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В даному будинку подружжя проживало до розірвання шлюбу (жовтень 2010 року).

Дані обставини ствердив позивач і вони відповідають матеріалам справи.

Відповідно до вимог ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи те, що житловий будинок придбаний під час перебування сторонами в шлюбі, то суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст.60 СК України будинок належить їм на праві спільної сумісної власності.

З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - це діти відповідачки ОСОБА_3

Позивач ствердив у судовому засіданні те, що він, як власник житлового будинку, згоди на реєстрацію ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не давав.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

За змістом ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до вимог ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. За згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки).

Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як члени сім'ї відповідачки ОСОБА_3, були зареєстровані у спірному будинку, який належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, і вони мають право на користування жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності даної особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

За змістом ч.3 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1, немає.

Судом встановлено, що спірний будинок належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а тому ОСОБА_3 має право на свій розсуд володіти та користуватися своїм майном. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є членами сім'ї ОСОБА_3 і вони мають право на користування будинком нарівні з нею.

При цьому суд враховує вимоги п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, відповідно до якого право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач та його представник не довели в судовому засіданні те, що позивач ОСОБА_1 є єдиним власником придбаного під час зареєстрованого 16 лютого 2000 року шлюбу з ОСОБА_3, в якому вони разом проживали до жовтня 2010 року, чи право власності ОСОБА_3 припинено з підстав, передбачених законом.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні пояснення позивача про те, що він придбав житловий будинок за власні кошти, які і суперечать вимогам ст.60 СК України.

Позивач та його представник не надали суду доказів про те, що відповідачці ОСОБА_3 належить на праві особистої власності інше житло (квартира в гуртожитку цукрового заводу).

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 319, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.ст.10,60,212-218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (будинок АДРЕСА_1), відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. З. Сенюх