У Х В А Л А

19 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Лященко Н.П.,
Романюка Я.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Світточ» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до приватного підприємства «Світточ» (далі - ПП «Світточ») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості.

Зазначала, що 5 листопада 2008 року між ОСОБА_4 та ПП «Світточ» було укладено договір оренди земельної ділянки, що розташована на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області, що належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІV-ЗП №020336 від 15 червня 2005 року, строком на десять років.

Відповідно до умов договору земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції, орендна плата вноситься орендарем у грошовому вигляді у розмірі 1 980 грн або у натуральному вигляді; у випадку внесення плати в грошовій формі - один раз на рік до 20 числа першого за звітним роком місяця; у випадку внесення плати в натуральній формі - до 20 числа останнього у звітному році місяця.

З 2012 року відповідач не виконував належним чином передбаченого договором зобов'язання щодо виплати орендної плати в строки, передбачені умовами договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 13 684 грн 49 коп. з яких 6 898 грн 32 коп. - заборгованість зі сплати орендної плати, 6 458 грн 38 коп. пені та 327 грн 79 коп. витрат у зв'язку з інфляцією.

Крім того зазначала, що земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням, є занедбаною та належним чином не обробляється.

Просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 5 листопада 2008 року, стягнути з ПП «Світточ» на її користь заборгованість за договором оренди земельної ділянки за 2012-2013 роки в розмірі 13 684 грн 49 коп.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23 липня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено: розірвано договір оренди земельної ділянки, яка розташованої на території Миколай-Пільської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 5 листопада 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПП «Світточ»; стягнуто із ПП «Світточ» на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором оренди земельної ділянки за 2012-2013 роки в розмірі 13 684 грн 49 коп.; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2014 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2014 року ОСОБА_4 порушує питання про скасування постановленої у справі ухвали суду касаційної інстанцій та задоволення її заяви з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: частини 2 статті 651 ЦК України, статті 141 ЗК України, статей 21, 23 Закону України «Про оренду землі».

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року та від 18 лютого 2015 року.

ОСОБА_4 указує на те, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначених норм матеріального права не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданих для прикладу судових рішеннях, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Проте надані заявником як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не можуть бути зразками неоднакового застосування, оскільки суд касаційної інстанції в обох справах, ухвали в яких надані як приклад, скасував рішення суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Світточ» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді:Н.П. Лященко
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема