САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5039/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2015 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

при секретареві Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Восьма державна нотаріальна контора Дніпропетровського обласного управління юстиції, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровсього міського управління юстиції, про визнання прав і обовязків забудовника на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29 березня 1960 року згідно рішення № 6 Виконкому Ігренської міської Ради депутатів трудящих, її батькові ОСОБА_3 для будівництва індивідуального житлового будинку, була надана земельна ділянка площею 600 кв.м. по вул. Кольцевій, № 6а в м. Дніпропетровську. На підставі даного рішення 10 квітня 1960 року з ОСОБА_3 був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідчений 07.05.1960 року в 1 Дніпропетровській нотаріальній конторі за реєстровим № 1-4829. Згодом спірному домоволодінню була присвоєна інша адреса, а саме: буд. № 54 по вул. Азербайджанській у м. Дніпропетровську. Починаючи з 1960 року по 1968 роки її батько за свої особисті кошти збудував житловий будинок А-1 з прибудовою А1-1 загальною площею 55,9 кв.м. (яка згодом збільшилась на 1,3 кв.м. і стала 57,2 кв.м. за рахунок зносу печі та уточнення лінійних розмірів), житловою 31,7 кв.м., які складаються з коридору 1-1 площею 7,9 кв.м., коридору 1-2, площею 7,0 кв.м., 3-х житлових кімнат: 1-3 площею 12,5 кв.м; 1-4 площею 5,9 кв.м; 1-5 площею 13,3 кв.м; кухні 1-6 площею 10,6 кв.м; а також з господарчих будівель: сараю, убиральні. Зазначене будівництво фактично було прийняте в експлуатацію, однак в акті приймання індивідуального жилого будинкузатвердженому рішенням № 5 Виконкому Ігренської міської Ради депутатів трудящих Дніпропетровської області від 04 березня 1969 року відсутній підпис голови комісії, чим порушена форма його складання. Однак, ОСОБА_4, так і не зареєстрував право на своє домоволодіння в КП «ДМБТІ». Також, її батько зробив у будинку А-1: в 1990 році ганок з навісом «а» ; також навіс «Д», вбиральню «Е»; побудував господарчі будівлі в 1973 році літню кухню-сарай «Б» з погребом під літнею кухнею «Б», з ганком «б», в 1976 році сарай «В», площею 33,6 кв.м. все це побудував за його власні кошти. ОСОБА_3 розпочав процес приватизації земельної ділянки, однак до кінця не довів. 02.08.2013 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 54 по вул. Азербайджанській у м. Дніпропетровську. Спадкоємцем за заповітом є позивач. А її матір ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини на її користь. Постановою нотаріуса 8 ДДНК від 11 лютого 2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, які були б належним чином зареєстровані. 18 червня 2015 року їй було вдруге відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом 8 ДДНК, тому що в акті прийомки індивідуального житлового будинку відсутній підпис голови комісії, а в архіві примірнику не має. На звернення з реєстрацією права власності у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно їй також було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. На звернення до Держкомагенства у Дніпропетровській області, їй також було повідомлено, вони зможуть закріпити за нею право на земельну ділянку лише після визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. У звязку з вищенаведеним вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивач просить ухвалити рішення, яким визнати за нею права та обов'язки забудовника на житловий будинок А-1 з прибудовою А1 загальною площею 57,2 кв.м., житловою 31,7 кв.м., яка складається з коридору 1-1 площею 7,9 кв.м., коридору 1-2 площею 7,0 кв.м., з житлових кімнат: 1-3 площею 12,5 кв.м; 1-4 площею 5,9 кв.м; 1-5 площею 13,3 кв.м; кухні 1-6 площею 10,6 кв.м; та господарчих будівель та споруд: ганку з навісом «а», навісу «Д», літньої кухні-сараю «Б», погрібу під «Б», ганку «б», сараю «В», убиральні «Е», замощень № 1-5, 7, ? № 6, I, II розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Азербайджанська, № 54 в порядку спадкування за заповітом після померлого 02 серпня 2013 року ОСОБА_3 (а.с. 2-8).

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, просила задовільнити позовні вимоги.

Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника.

Представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі.

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2013 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06 серпня 2013 року, серія І КИ № 532656, видане Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управляння юстиції (а.с. 27).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія ІІ-ЯР № 277541, 29 липня 1958 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (після реєстрації - ОСОБА_3) (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження серія І-АГ № 216113, виданого 10.03.1967 року Виконавчим комітетом Ігренської міської Ради депутатів трудящих Дніпропетровської області, батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис № 52 (а.с. 9).

10 жовтня 1987 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, після чого ОСОБА_6 присвоєно прізвище - «Носова», актовий запис № 567 (а.с.10).

29 березня 1960 року згідно з рішенням № 6 від 29 березня 1960 року виконком Ігренської міської ради депутатів трудящих померлому ОСОБА_3 для будівництва індивідуального житлового будинку була надана земельна ділянка площею 600 кв.м. під № 6 а по вул. Кольцевій, що підтверджується копією рішення міської Ради, довідкою про землекористування, виданою Дніпропетровським міжміськимбюро технічної інвентаризації, планом земельної ділянки за адресою: м. Ігрень, вул. Кольцева під № 6а (а.с.11а, 12, 13).

На підставі вищезазначеного рішення виконкому Ігренської міської ради, 10 квітня 1960 року з ОСОБА_3 був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індівідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідчений 07.05.1960 року в Дніпропетровській нотаріальній конторі за реєстровим № 1-4829 (а.с.14-15).

Відповідно до п. 9 зазначеного договору: по закінченню будівництва зведені на земельній ділянці забудови приймаються в експлуатацію та стають власністю «Забудовника» після визнання приймальною комісією місцевої ради депутатів трудящих повної готовності зведених будівель, оформлених актом комісії (а.с.14-15).

Відповідно до довідки Самарського райкомунгоспу м. Дніпропетровська від 01.02.1980 року домоволодінню було присвоєно адресу № 54 по вул. Азербайджанській (а.с.19).

Будова, розташована на садибі № 48 по вул. Кольцевій, була прийнята в експлуатацію, про що свідчить акт приймання індивідуального житлового будинку, який затверджено рішенням № 5 виконкому Ігренської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області від 04 березня 1969 року, що підтверджується відповідним актом і рішенням, однак не містить підпису голови комісії (а.с.16-18).

ОСОБА_3 не надав договір на безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку, акт приймання в експлуатацію для реєстрації КП «ДМБТІ».

Відповідно до заповіту посвідченого державним нотаріусом 8ДДНК 25 березня 2008 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, заповів усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, усі належні йому права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті, що належатимуть на день смерті ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстровано в реєстрі за № 3-1260) (а.с. 26).

Відповідно до постанови державного нотаріуса 8ДДНК від 11 лютого 2014 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Азербайджанська, 54, після смерті 02 серпня 2013 року ОСОБА_3, оскільки у ОСОБА_1 відсутні на руках правовстановлюючі документи, зареєстровані належним чином, на даний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, на імя спадкодавця (а.с. 28).

Відповідно до постанови державного нотаріуса 8ДДНК від 18 червня 2014 року, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на права забудовника щодо обєкту нерухомості розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Азербайджанська, буд. 54, після смерті 02 серпня 2013 року ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_1 на підтвердження введення в експлуатацію вищезазначеного обєкта нерухомості надала акт прийомки індивідуального жилого будинку, в якому відсутній підпис голови комісії, тобто порушена форма його складання, а згідно листа Державного архіву Дніпропетровської області примірнику вищевказаного акту не має (а.с. 29).

Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ № 11070737 від 20 лютого 2014 року, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Азербайджанська, будинок 54 (а.с. 30).

Як вбачається з технічного паспорту від 07.05.2014 року на земельній ділянці по вул. Азердайджанській № 54 в м. Дніпропетровську знаходиться житловий будинок А-1, прибудова А1-1, побудовані у 1968 році, ганок з навісом а, побудований у 1990 році, літня кухня-сарай Б, , погіб під Б, побудовані у 1973 році, ганок б, побудований у 1973 році, сарай В, побудований у 1976 році, навіс Д, убиральня Е, побудовані у 1990 році та споруди, замощення № 1-5, 7, ? № 6, І, ІІ (а.с. 20-25).

Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є правом особи на річ (майно), яке вона відповідно до закону здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для її обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2014 року (зі змінами і доповненнями) права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (Розділ Х) встановлено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Згідно статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент смерті, тому його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

На зазначене звернуто увагу і в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в якому роз'яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно закону, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини.

З огляду на те, що батько позивача право власності на вказаний будинок за свого життя не набув, але здійснював його будівництво відповідно до норм законодавства, що діяли на момент його побудови, суд приходить до висновку про те, що права та обов'язки забудовника увійшли до складу спадщини після померлого ОСОБА_3, та визнання цих прав за позивачем буде підставою для звернення позивача до органів, до повноважень яких входить прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта та надасть можливість належним чином оформити та зареєструвати нерухоме майно побудоване спадкодавцем.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 16 ч. 2 п.1, 316 п. 2, 321, 328, 331, 376 ч.ч 1, 5, 377, 1216, 1261, 1269,1296, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Восьма держана нотаріальна контора Дніпропетровського обласного управління юстиції, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровсього міського управління юстиції, про визнання прав і обовязків забудовника на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 права і обовязки забудовника на житловий будинок А-1 з прибудовою А1 загальною площею 57,2 кв.м, житловою 31,7 кв.м, яка складається з коридору 1-1 площею 7,9 кв.м, коридору 1-2 площею 7,0 кв.м, 3 житлових кімнат: 1-3 площею 12,5 кв.м; 1-4 площею 5,9 кв.м; 1-5 площею 13,3 кв.м; кухні 1-6 площею 10,6 кв.м; та господарчих будівель та споруд: ганку з навісом «а», навісу «Д», літньої кухні-сараю «Б», погрібу під «Б», ганку «б», сараю «В», убиральні «Е», замощень № 1-5, 7, ? № 6, I, II розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Азербайджанська, № 54 в порядку спадкування за заповітом після померлого 02 серпня 2013 року ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя В.В. Малихіна