Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер33/3742/14-ц
Провадження № 22-ц/778/2256/15 Головуючий у 1-й інстанції: Громов І.Б.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту,-

ВСТАНОВИЛА :

30 травня 2014 року ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 06.07.2007 року

між АКІБ "УкрСиббанк", який в подальшому змінив назву на ПАТ "УКРСИББАНК" та став правонаступником всіх прав і зобов'язань АКІБ "УкрСиббанк", і ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 у розмірі 175 000 доларів США, що дорівнвав еквіваленту 883 750 грн. за курсом НБУ на день укладання договору.

06.07.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 0/П, згідно якого поручитель взяв на себе зобов*язання нести солідарну відповідальність перед кредитором на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору.

АКІБ "УкрСиббанк" свої зобов'язання за Договором виконало, надавши ОСОБА_2 кредит у сумі 175 000 доларів США.

08.12.2011 року ПАТ "УКРСИББАНК" відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором, ПАТ "Дельта Банк".

В порушення умов договору позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 279 268,80 доларів США, що станом на 05.05.2014 року є еквівалентом 3 183 664 грн. 32 коп., яку позивач просив суд стягнути у солідарному порядку з відповідачів. Також просив стягнути судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитом у розмірі 3 920 805 грн. 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 827 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Дельта Банк" витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1 827 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У судове засідання апеляційного суду сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Плозивач про причини неявки суд не сповістив. Відповідачі звернулися з заявою про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 за договорами про надання правових послуг - адвоката Волошиної М.М., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ПАТ "Дельта Банк" знайшли підтвердження при вирішенні спору.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 1 статті 10, частини 1 статті 11, частини 1 статті 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 57 ЦПК України передбачено що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За приписами статей 58,59 ЦПК України належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Судом встановлено, що 06.07.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав кошти у сумі 175 000 доларів США зі строком повернення не пізніше 05.07.2018 року. До договору про надання споживчого кредиту було додано графік погашення кредиту, у якому передбачалися щомісячні платежі, які необхідно було здійснювати ОСОБА_2 ( а.с. 6-14 т. 1 ).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 0/П, згідно якого поручитель взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед кредитором на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору ( а. с. 17-19 т. 1 ).

Упродовж вересня 2007 року-квітня 2009 року ОСОБА_2 щомісяця здійснював погашення кредиту, загалом сплатив ПАТ "УкрСиббанк" 296 862 грн. 43 коп. Останній платіж датований 10 квітня 2009 року ( а. с. 136-155 т. 1 ).

08 серпня 2011 року ПАТ "УкрСиббанк", скориставшись правом вимоги дострокового повернення кредиту, подало до Хортицького районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 05 листопада 2010 року, у сумі 1 688 793 грн. 05 коп. При цьому у позові зазначило, що на підставі пункту 3.1.2 Кредитного договору, строк повернення кредиту настав 05 травня 2010 року ( а. с. 202-206 т. 1 , 33-44 т. 2 ).

Ухвалою судді Хортицьвого районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2011 року позовну заяву ПАТ "УкрСиббанк" визнано неподаною і повернуто заявнику. Копія ухвали отримана банком 22 серпня 2011 року ( а. с. 207-208 т. 1 ).

30 травня 2014 року ПАТ "Дельта Банк", звертаючись з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №0 від 06 липня 2007 року, послалося на договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, за умовами якого ПАТ "Дельта Банк" замінив ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора у зобов'язаннях і до ПАТ "Дельта Банк" переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальними договорами.

Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. При цьому законом передбачена можливість передачі права вимоги кредитора в рамках цивільно-правових договорів, а також використання майнових прав як забезпечення виконання зобов'язань.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для її здійснення, що є доказами прав нового кредитора у зобов'язанні.

В матеріалах справи відповідні документи, які б підтверджували факт вибуття АКІБ "УкрСиббанк" з матеріального правовідношення та перехід його прав та обов'язків заставодержателя до ПАТ "Дельта Банк".

Згідно частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати додання оригіналу ( частини 2 статті 64 ЦПК ).

Оригінали письмових доказів, як зазначено у статті 138 ЦПК України, до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи. У справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Відповідно до частини 1 статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому в силу імперативних приписів статті 10,11,60 ЦПК України обов'язок доведення факту переходу відповідного права вимоги покладається на зацікавлену сторону, у даному випадку на позивача - ПАТ "Дельта Банк".

Позивач не довів належними та допустимими доказами, що відступлення права вимоги за договором кредиту та договором поруки справді мало місце, та він набув статус прав нового кредитора відповідно до вимог статей 512,513,514,517 ЦК України.

Позивачем надані виготовлені на ксероксі договір про надання споживчого кредиту № 0 від 06 липня 2006 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" і ОСОБА_2, та договір поруки № 0/П від 06 липня 2007 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" і ОСОБА_3, жодного договору в оригіналі чи належно засвідченої копії позивач не надав. А договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року не надано навіть у копії.

До матеріалів справи приєднані не засвідчена в установленому законом порядку виписка із договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року на 2 сторінках та акт прийому-передачі документації від 06.03.2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2012 року ( а. с. 24-26 т. 1 ).

З наданої виписки неможливо встановити порядок передачі права вимоги, перелік документів, якими посвідчується факт передачі правочинів, а також і перелік самих правочинів, за якими відбулось відступлення права вимоги, а у акті зроблено лише посилання на договір кредиту № 0 та договір застави/іпотеки № /З, який між сторонами взагалі не укладався. Посилання на договір поруки відсутнє ( а. с. 24 т. 1 ).

Слід зазначити, що у виписці із договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року міститься, зокрема, п. 2.3, який передбачає, що права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця (далі - "Передача"), та з урахуванням інших зобов'язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов'язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття.

Тобто, наведений пункт свідчить, що сторони при укладенні договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами погоджували між собою порядок набуття права вимоги, який включає в себе певну послідовність дій сторін та обов'язковість підписання сторонами спільних документів встановленої форми і змісту, які юридично підтверджують факт виконання сторонами своїх зобов'язань за договором та містять інформацію про їх зміст і обсяг.

Однак належним чином оформлений акт приймання - передачі прав вимоги ПАТ "УкрСиббанк" ПАТ "Дельта Банк" суду не надано.

Таким чином, надані позивачем виписка з договору в розумінні статей 57,58,59,64 ЦПК України є неналежними доказами, оскільки із неї неможливо отримати повну інформацію, яка у відповідності до статей 514,516,517 ЦК України входить у предмет доказування за заявленим позовом.

Відповідачі з метою зясування фактичних обставин справи неодноразово заявляли клопотання про забезпечення доказів, однак позивачем документи надані не були ( а. с. 109-111,181-183 т . 1 ).

Таким чином, ПАТ "Дельта Банк" своїми правами та обов'язками, передбаченими статей 10,11,60 ЦПК України щодо подання доказів та доказуванню обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі, не скористалося, причини ненадання доказів суду не повідомило. Ряд документів, які представлені банком суду першої інстанції, не оформленфі належним чином, оскільки вони не підписані відповідною посадовою особою, не завірені належним чином ( 117-123,167-179 т. 1 ).

Оскіьки Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" не доведено набуття повноважень на право вимоги до відповідачів за їх зобов'язаннями за договорами кредиту та поруки, тому позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0 є необгрунтованими.

Виходячи зі змісту статей 257,267 ЦК, їх положення про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленого до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, наслідки пропуску позовної даності застосовуються в разі доведеності позовних вимог.

Однак наведені вище обставини свідчать, що у даній справі позивачем не доведено наявність у нього права вимоги до відповідачів, тому відсутні підстави для застосування статей 257,267 ЦК України, як того просять відповідачі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 309 ЦПК України підлягає скасуванню - увуаленням нового рішення про відмову у позові через його недоведеність.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором кредиту залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: