Номер провадження: 22-ц/785/1673/15
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства "Прогрес-Риелт", публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання договорів недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_6, представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року,

встановила:

У березні 2014 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 через свого представника - ОСОБА_6, звернулися до суду з вищезазначеним уточненим у серпні 2014 р. позовом, в якому остаточно просили: 1) визнати недійсним: а) договір № 3Б/Р-1-19 про інвестування від 12.01.2006 р., укладений між ОСОБА_4 та приватним підприємством "Прогрес-Риелт" (далі - Договір про інвестування); б) додаткову угоду від 01.05.2006 р. до договору № 3Б/Р-1-19 про інвестування від 12.01.06 р., укладену між ОСОБА_4, приватним підприємством "Прогрес-Риелт" (далі - Приватне підприємство) та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - Додаткова угода до договору про інвестування); в) договір кредиту № 2006/670/67 від 01.06.2006 р., укладений між ОСОБА_4 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - Кредитний договір); г) іпотечний договір від 01.06.2006 р., укладений між ОСОБА_4 та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - Іпотечний договір); д) договір поруки № 25-04/25 від 01.06.2006 р., укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (далі - Банк), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі - Договір поруки); 2) застосувати наслідки недійсності правочинів - реституцію, стягнувши з: а) Приватного підприємства на користь ОСОБА_4 понесені збитки в подвійному розмірі, а саме у сумі - 87 468,00 грн.; б) з Банку на користь ОСОБА_4 понесені збитки в подвійному розмірі, а саме у сумі - 367 797,58 грн.; 3) стягнути солідарно з Приватного підприємства та Банку на користь: а) ОСОБА_4 - відшкодування моральної шкоди у сумі - 50 000,00 грн. та судові витрати у сумі - 4 275,80 грн.; б) ОСОБА_5 - відшкодування моральної шкоди у сумі - 50 000,00 грн. та судові витрати у сумі - 500,00 грн..

В позові ОСОБА_6 посилався на те, що 12.01.2006 р. між ОСОБА_4 та Приватним підприємством було укладено Договір про інвестування, за яким приватне підприємство зобов'язалося передати у власність ОСОБА_4 об'єкт інвестування - безумовне майнове право на квартиру під будівельним № 43, розрахунковою площею - 55,53 кв. м., розташовану на 7 поверсі в секції № 1 жилого будинку № 1 багатофункціонального громадсько-житлового-готельного комплексу "Південний" (перша черга), який розміщений за адресою - АДРЕСА_1 (далі - Об'єкт інвестування). ОСОБА_4 зобов'язалася прийняти об'єкт інвестування та сплатити за нього приватному підприємству - 306 334,00 грн.. Орієнтовний строк закінчення будівництва та здачі об'єкту інвестування в експлуатацію - 4-й квартал 2008 р..

01.05.2006 р. між ОСОБА_4, Приватним підприємством та Банком була укладена додаткова угода до договору про інвестування, відповідно до якої стороною договору про інвестування становився Банк. Крім того, за умовами цієї додаткової угоди документи, які підтверджують право власності на новозбудоване майно повинна оформити вказана Банком особа. Вказана додаткова угода припиняє свою дію з моменту підписання акта приймання-передачі об'єкта інвестування.

23.05.2006 р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір про відкриття банківського рахунку.

01.06.2006 р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір про надання кредиту у сумі - 52 000,00 доларів США, зі сплатою - 12,2 % річних, строком - на 20 років, для фінансування об'єкту інвестування. 01.06.2006 р. для забезпечення виконання умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, за яким в іпотеку передано майнові права на незакінчене будівництвом новозбудоване майно - об'єкт інвестування. 01.06.2006 р., також в забезпечення виконання умов кредитного договору, між Банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір поруки.

ОСОБА_4 повністю виконала умови договору про інвестування. Банк перерахував приватному підприємству розміщені нею на банківському рахунку її власні кошти у сумі - 43 374 грн. та кошти по кредиту, які вона готівкою не отримувала, оскільки гроші були перераховані банком напряму приватному підприємству. Заяву про видачу готівки вона не підписувала. Однак, об'єкт інвестування ОСОБА_4 у власність не отримала. Будівництво жилого будинку приватним підприємством зупинено. Таким чином, уклавши в один день три вищевказані договори, Приватне підприємство та Банк ввели ОСОБА_4 в оману щодо обставин, які мають істотне значення, правовим наслідком яких стало позбавлення особистих грошей, виникнення у ОСОБА_4 зобов'язання по сплаті кредиту із відсотками, при цьому взамін вона нічого не отримала. Відповідачі схилили ОСОБА_4 до вчинення спірних правовідносин, не надавши їй можливості отримати необхідну інформацію, яка б не дозволила їй вступити у такі невигідні правовідносини.

Оскільки договір інвестування, додаткова угода до договору інвестування та кредитний договір необхідно визнати недійсними як укладені внаслідок введення в оману, то укладені між Банком і ОСОБА_4 іпотечний договір та договір поруки між Банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також підлягають визнанню недійсними.

Діями відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні права власності на квартиру та прав споживачів, душевних стражданнях, негативному впливі на звичайний ритм життя їх сім'ї, напруженому психологічному стані в сім'ї, погіршенні самопочуття, стресі, порушені життєвих зв'язків. Відшкодування моральної шкоди позивачі оцінюють у розмірі - по 50 000 грн. кожному.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2014 р. позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано недійсними: а) Договір інвестування; б) Додаткову угоду до договору інвестування; в) Кредитний договір; г) Іпотечний договір; д) Договір поруки. Стягнуто з приватного підприємства на користь ОСОБА_4 понесені збитки у подвійному розмірі в сумі - 87 468,00 грн.. Стягнуто з Банку на користь ОСОБА_4 понесені збитки в подвійному розмірі в сумі - 367 797,58 грн.. Стягнуто солідарно з Приватного підприємства та Банку на користь ОСОБА_4: а) моральну шкоду в розмірі - 1 000 грн.; б) судові витрати у розмірі - 4 275,80 грн.. Стягнуто солідарно з Приватного підприємства та Банку на користь ОСОБА_5: а) моральну шкоду в розмірі - 1 000 грн.; б) судові витрати у розмірі - 500 грн.. В задоволенні решти вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі оскаржують рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі - по 1 000 грн. кожному. Просять рішення суду першої інстанції в цій частині змінити. Стягнути солідарно з відповідачів відшкодування моральної шкоди у розмірі - по 50 000 грн. кожному. Посилаються на те, що рішення в оскарженій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в позові. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в письмових запереченнях просив апеляційну скаргу Банку відхилити. Одночасно просив змінити рішення в частині розміру відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що рішення в частині визнання спірних договорів недійсними, застосування реституції є законним та обґрунтованим, оскільки ОСОБА_4 грошей за кредитом не отримувала. Вони були перераховані приватному підприємству за меморіальним ордером Банку. Між відповідачами була домовленість та умисел на введення позивачів в оману щодо обставин, які мають істотне значення і ставило метою виникнення у позивачів лише обов'язку сплатити значну суму грошових коштів, не отримуючи нічого за спірними договорами. Позивачам діями відповідачів завдано значної моральної шкоди, тому розмір цього відшкодування повинен становити по 50 000 грн. кожному.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та інший представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 підтримали доводи та вимоги, які викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Банк письмових заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 не надав. Представник Банку - ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі Банку. Одночасно вважала необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити як необґрунтовану. Посилалася на те, що під час укладення спірних договорів між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх їх домовленостей. Волевиявлення сторін відповідало внутрішній волі. ОСОБА_4 деякий час погашала кредит.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень проти них, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 необхідно відхилити, апеляційну скаргу Банку задовольнити за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні спірних договорів мали місце події, які передбачені ст. 230 ЦК України. В один день було укладено декілька договорів, за якими ОСОБА_4, не отримуючи будь-яких кредитних коштів, поклала на себе обов'язок по повергненню грошових коштів, які були отримані Приватним підприємством, з відсотками. Вказане свідчить про введення позивачів в оману щодо обставин, які мають істотне значення і ставило метою лише виникнення у позивачів обов'язку сплатити значну суму грошових коштів. Внаслідок обставин, що сталися, позивачі зазнали значної моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із принципу розумності та справедливості становить по 1 000 грн. кожному (а. с. 256 - 264).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Такими, що не відповідають обставинам справи є висновки суду першої інстанції про те, що під час укладення спірних договорів відповідачі навмисно ввели позивачів в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Викладені в апеляційній скарзі Банку доводи щодо відсутності підстав для визнання спірних договорів недійсними, відсутність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги представника позивачів щодо збільшення розміру відшкодування моральної шкоди є неспроможними.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12.01.2006 р. між ОСОБА_4 та Приватним підприємством був укладений Договір про інвестування, за умовами якого Приватне підприємство повинно було передати позивачці у власність об'єкт інвестування, а ОСОБА_4 повинна була прийняти цей об'єкт та сплатити за нього - 306 334 грн. (а. с. 24 - 29).

01.05.2006 р. між ОСОБА_4, Приватним підприємством та Банком було укладено Додаткову угоду до Договору про інвестування, відповідно до якої Банк став стороною Договору про інвестування. Документи, які підтверджують право власності на об'єкт інвестування повинна оформити особа, яка буде вказана Банком. Додаткова угода припиняє свою дію з моменту підписання акта приймання-передачі об'єкта інвестування (а. с. 30 - 30 зворотна сторона).

23.05.2006 р. між Банком та ОСОБА_4 був укладений Договір про відкриття банківського рахунку в національній валюті. За умовами вказаного договору Банк зобов'язався відкрити ОСОБА_4 поточний рахунок у гривні, надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування (а. с. 31 - 34).

01.06.2006 р. між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір про надання кредиту в сумі - 52 000 доларів США, зі сплатою 12,2% річних, строком на 20 років. Цільове призначення кредиту - фінансування будівництва об'єкту інвестування (а. с. 35 - 41).

01.06.2006 р. для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір. Предметом іпотеки є майнові права ОСОБА_4 на незакінчений будівництвом об'єкт інвестування (а. с. 42 - 43 зворотна сторона).

01.06.2006 р. для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_5 був укладений Договір поруки (а. с. 44 - 44 зворотна сторона).

На відкритий в Банку поточний рахунок ОСОБА_4 поклала власні кошти у сумі - 43 734 грн. В подальшому Банк перерахував вказані кошти та кредитні кошти у сумі - 262 600,00 грн., а разом - 306 334,00 грн. Приватному підприємству в якості оплати об'єкта інвестування (а. с. 45 - 70, 72).

Між сторонами склалися правовідносини щодо визнання договорів недійсними.

За правилами, передбаченими ст. ст. 203, 215 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. ст. 229, 230 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням вказаного правочину.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин визнається вчиненим від впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

З наявних у справі матеріалів не вбачається підстав для визнання Договору про інвестування, Додаткової угоди до договору про інвестування та Кредитного договору недійсними як укладених внаслідок обману.

У Договорі про інвестування чітко вказаний об'єкт інвестування - безумовне майнове право на квартиру під будівельним № 43, розрахунковою площею - 55,53 кв. м., розташовану на 7 поверсі в секції № 1 жилого будинку № 1 багатофункціонального громадсько-житлового-готельного комплексу "Південний" (перша черга), який розміщений за адресою - АДРЕСА_1. Доказів умисного введення ОСОБА_4 в оману з боку Приватного підприємства під час укладення Договору про інвестування та Додаткової угоди до договору про інвестування щодо наявності обставин, які могли перешкодити їх вчиненню, або замовчення їх існування (наприклад Приватне підприємство знало, що будівництво об'єкта інвестування не буде закінчено, але замовчувало про це, тощо) матеріали справи не містять. Та обставина, що Приватне підприємство не виконало умови вказаних договорів щодо закінчення будівництва та введення в експлуатацію об'єкта інвестування не свідчить про наявність умислу в діях Приватного підприємства щодо введення в оману. ОСОБА_4 не позбавлена можливості захистити свої порушені права у зв'язку із невиконанням Приватним підприємством умов Договору про інвестування та Додаткової угоди до договору інвестування.

У Кредитному договорі чітко вказаний предмет договору - надання кредиту в сумі - 52 000 доларів США, зі сплатою 12,2% річних, строком на 20 років. Цільове призначення кредиту - фінансування будівництва об'єкту інвестування. Банк виконав умови договору з надання кредиту. Укладення в один день - 01.06.2006 р. Кредитного договору, Іпотечного договору та Договору поруки не свідчать про наявність умислу в діях Банку щодо введення позивачів в оману, оскільки у спірних договорах чітко вказано їх предмет, права та обов'язки сторін. Дії Банку щодо перерахування кредитних грошей напряму Приватному підприємству за меморіальним ордером не свідчать про введення ОСОБА_4 в оману, оскільки гроші були перераховані на фінансування об'єкта інвестування. Вказані дії Банку не призвели до будь-яких змін Кредитного договору, які мають негативне значення для ОСОБА_4 (підвищення процентної ставки, пені, тощо). Крім того, ОСОБА_4 деякий час сплачувала кредит. Про це в позові вказують самі позивачі: "…За період з 26 червня 2006 року по 08 вересня 2009 року за договором кредиту позивачем - 1 на погашення кредиту було сплачено відповідачу - 2 грошові кошти у розмірі 19 407 доларів США, що станом на день подання позовної заяви, 14 березня 2014 року, згідно курсу НБУ 1 долар США = 9,4759 грн.) становило 183 898,79 грн.. Позивач - 1 вже довгий час не сплачує кредит по кредитному договору…) (а. с. 218, перший та другий абзац знизу).

У зв'язку з тим, що відсутні підстави для визнання недійсними Договору про інвестування, Додаткової угоди до договору про інвестування та Кредитного договору як укладених внаслідок обману, то відсутні підстави для визнання недійсними і Іпотечного договору та Договору поруки, як похідних договорів. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання спірних договорів недійсними, а тому в задоволенні цих вимог також необхідно відмовити.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову зроблено при невідповідності висновків суду обставинам справи. Порушивши вищевказані норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у зв'язку з відсутністю підстав для звільнення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від сплати судового збору, необхідно стягнути з останніх в рівних частках на користь Банку сплачений (а. с. 289) судовий збір у сумі - 121,80 грн., тобто з кожного - по 60,90 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5, - відхилити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного акціонерного товариства "Прогрес-Риелт", публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання договорів недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - повністю відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" судовий збір у сумі - 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп., тобто з кожного - по 60 (шістдесят) грн. 90 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

А. М. Кварталова