АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3763/15 Головуючий 1 інстанції - Єлізаров І.Є.
Категорія - відшкодування збитків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П..,Коростійової В.І.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку),-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного доходу) в розмірі 30929,26 гривень, згідно з розрахунком величини пайового внеску виконаного за показниками опосередкованої вартості будівництва.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 лютого 2012 року Верховною Радою України було прийнято Закон №3038-//І, який згідно з його преамбулою покликаний встановити правові та організаційні основи містобудівної діяльності та забезпечити сталий розвиток територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Цей Закон набрав чинності з дня його опублікування 12.03.2012 року.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник об'єкта будівництва зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування.

Законом встановлено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову /часть у розвитку інфраструктури населеного пункту - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Згідно з ч. 1.ст. 40 цього Закону, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

На виконання цих вимог рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 р. № 804, затверджено Порядок пайової участі замовників у розвитку іфраструктури м. Харкова, який містить механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунку розміру величини пайового внеску.

Вказаний Порядок був прийнятий та оприлюднений Харківською міською радою на виконання вимог ст. 22 Закону України "Про інформацію", тому відповідно до норм ч. 1 ст. 144 Конституції України, є нормативно-правовим актом, обов'язковим до виконання на території м. Харкова.

Однак, визначений Законом та Порядком обов'язок ОСОБА_2 не виконала та уклала з Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради говір про пайову участь до прийняття вищевказаного об'єкта будівництва до експлуатації.

Позивач вважає, що такими діями забудовника порушуються права та інтереси територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради на отримання коштів, пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, які мають використовуватися для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року в задоволенні позову Харківської міської ради відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Харківська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказує на те, що відповідач не виконав свого обов"язку щодо звернення до Харківської міської ради та укладення відповідного договору про пайову участь, обов'язковість якого прямо передбачена нормативно-правовим актом, замовником об'єкта будівництва. Посилається на наявність упущеної вигоди, спричиненої неправомірними діями відповідача.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Постановлюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 та Департамент економіки та комунального майна 22.12.2014 року уклали договір №406-14/1 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, відповідно до якого відповідач сплатив пайовий внесок у розмірі 5403,86 грн. Але позивачем не доведено спричинення відповідачем збитків у вигляді упущеної вигоди.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить реконструйована під перукарню квартира №3, загальною площею 35,7 кв.м. по АДРЕСА_1.

Відповідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області 27.05.2013 року за №ХК 570, замовником реконструкції квартири № 3 під перукарню загальною площею 35,7 кв.м. по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2( 18-22).

Листами управління соціально-економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 16.07.2013 року №338/0/114-13 та від 09.08.2013 року № 391/0/114-13 ОСОБА_2 було повідомлено про необхідність виконання вимог закону та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. Відповіді на вказані листи від ОСОБА_2 не надійшли.

Згідно ст 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 та Департамент економіки та комунального майна 22.12.2014 року уклали договір №406-14/1 про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. ОСОБА_2 сплатила пайовий внесок у розмірі 5403,86 грн. (а.с.48).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, про те що відповідач ОСОБА_2 як замовник реконструкції свій обов'язок на участь у розвитку інфраструктури міста виконала, сплативши пайовий внесок відповідно до розрахунку величини пайової участі при реконструкції нежитлових приміщень.

Посилання представника апелянта на те, що розмір пайового внеску так і не було сплачено відповідачем спростовуються матеріалами справи, а посилання на необхідність брати до уваги саме розмір пайового внеску, первісно визначений заступником директора Департаменту економіки та комунального майна вирахуваний виходячи з опосередкованої вартості 1 кв.м є на думку суду безпідставним, оскільки договір про пайову участь інфраструктури м. Харкова був укладений між ОСОБА_2 та уповноваженою особою від Харківської міської ради саме на підставі розрахунку, складеному до договору від 22.12.2014 року №406-14/1, який в свою чергу не спростований та не скасований( а. с. 50,51).

Договір №139-13/1 без дати, в якому розмір пайової участі становить 30929,26 грн. ОСОБА_2 не укладала, вказаний договір не містить підпису ОСОБА_2( а. с. 16,17).

Необгрунтованими є посилання позивача на різницю у сумі пайової участі, сплаченої ОСОБА_4 та суми, яку просить стягнути Харківська міська рада, недоведеною є наявність упущеної вигоди.

Відповідно до статі 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ) або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно- правової відповідальності. Для застосування такого виду відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету м. Харкова є планування таких доходів і відповідне їх відображення в міському бюджеті м. Харкова.

Матеріали справи не містять доказів в якості яких доходів згідно класифікації, встановленої ст. 9 Бюджетного кодексу України, позивач міг отримати ці доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження.

В зв"язку з наведеним судова колегія знаходить, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні вказаного позову.

Відповідно до ст 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини у справі, надав належну оцінку доказам і дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: