У Х В А Л А

16 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 23 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Рівненського міського суду від 23 жовтня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та призначено її до розгляду.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на її незаконність, через порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме в частині недотримання правил підсудності.

Відповідно до вимог ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (с. 113 ЦПК України).

Вказує, що він проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

В позовній заяві зазначена адреса відповідача ОСОБА_3 АДРЕСА_2.

Проте, з джерел Інтернету він з'ясував, що за даною адресою проживає інша особа, а ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_3.

Вважає, що судом першої інстанції не з'ясовано місце реєстрації чи місце проживання відповідача ОСОБА_3 шляхом надсилання відповідного запиту до міграційної служби.

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2497/2015 Головуючий у 1 інстанції : Сидорук Є.І.

Доповідач : Григоренко М.П.

Через порушення вимог ст. 122 ЦПК України судом достовірно не встановлено чи підлягає справа відповідно до ст.ст. 109, 110 ЦПК України розгляду в Рівненському міському суді, що призвело до передчасного відкриття провадження у справі без встановлення місця реєстрації, проживання чи перебування відповідача ОСОБА_3

Також зазначає, що з ОСОБА_3 він не знайомий та про укладення договору поруки щодо відповідальності за виконання ним договору позики, укладеного між ним та позивачем, дізнався лише з отриманої копії позовної заяви.

Крім того, перевіркою в мережі Інтернет індивідуального податкового номеру НОМЕР_1, який зазначений в договорі поруки укладеному між позивачем та ОСОБА_3 як податкового номеру ОСОБА_3, виявлено, що зазначений податковий номер є недійсним та неіснуючим.

Із цих підстав просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач вказує, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, тому просить залишити її без змін.

В ході апеляційного розгляду справи представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 просила відхилити апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Статтями 526 і 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 546 ЦК України , виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У статті 1052 ЦК України, яка передбачає забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, зазначено, що у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Будь-які інші види забезпечення виконання договору позики Законом не встановлено.

Із змісту договору позики, який був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 29 вересня 2014 року, вбачається, що сторони цього договору взагалі ні з ким не обумовлювали можливість укладення договору поруки, з метою забезпечення виконання даного зобов'язання.

Як видно із змісту апеляційної скарги, ОСОБА_6 заперечує будь-які домовленості із позивачем, що за його зобов'язання за договором позики мала поручатись будь-яка інша особа.

Виходячи із змісту частини 1 статті 557 ЦК України, яка встановлює обов'язок боржника, який виконав зобов'язання, забезпеченою порукою, повідомити про це негайно поручителя та статті 558 того ж Кодексу, яка передбачає право поручителя на оплату послуг, наданих ним боржникові, а також з огляду на звичаї ділового обороту, колегія суддів вважає, що при укладенні основного зобов'язання, в даному випадку договору позики, волевиявлення позичальника щодо можливості забезпечення виконання ним договору іншою особою, в тому числі шляхом укладення договору поруки між позикодавцем та поручителем, має бути обов'язково зафіксовано в цьому основному договорі.

Сам по собі договір поруки, без укладення основного договору, існувати не може.

Проте, відкриваючи провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції взагалі на це уваги не звернув та не встановив, що наданий позивачем договір поруки дійсно був укладений на забезпечення виконання саме цього договору позики, який є у даній цивільній справі, а не будь-якого іншого договору, при тому, що відповідач ОСОБА_1 заперечує той факт, що він звертався до ОСОБА_3 з проханням виступити його поручителем перед позивачем при укладенні вищезазначеного договору позики, в зв'язку із чим існує необхідність ще раз перевірити ту обставину, що вказані особи дійсно є солідарними боржниками за вищевказаним договором позики та чи підсудна дана цивільна справа Рівненському міському суду, з цих підстав оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді питання щодо відкриття провадження у даній цивільні справі, суду першої інстанції також слід врахувати вимоги ч.ч. 3, 4 ст. 122 ЦПК України, які не були дотриманні судом при попередньому відкритті провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 110, 218, 303, 307, 312, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 23 жовтня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

Ю.М. Рожин