Справа № 639/8874/2013 р.
У Х В А Л А

про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи

15 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шиянової Л.О.

за участю секретаря - Давтян К.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи Пята Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 про визнання заповіту та договору дарування недійсними, суд

ВСТАНОВИВ :

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулися ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5, треті особи Пята Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування ОСОБА_5 ? ч. житлового будинку №38 по вул. Антокольського у м. Харкові, посвідченого 14.11.2011р. приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та заповіту ОСОБА_7 на імя ОСОБА_5 , посвідченого 10.02.2012 року нотаріусом пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8

В обґрунтування позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на те, що за життя їхня бабуся, ОСОБА_7, тяжко хворіла та з 2006 року знаходилась на обліку в Комунальному закладі охорони здоров'я Харківська міська лікарня № 3 з діагнозом: дисциркуляторна енцефалопатія 3 стадії з лікворно-гіпертензівним, вестибуло- атактичним синдромами, синдромом Паркінсона; гіпертонічна хвороба 2 стадії; ішемічна хвороба серця; атеросклеротичний кардіосклероз. Позивачі впевнені, що на момент укладення оспорюваних правочинів їхня бабка, ОСОБА_7, не розуміла, не усвідомлювала своїх дій та не могла ними керувати по причині тяжкого стану здоровя та психіки, а відповідач ОСОБА_5 скористувався хворим психічним станом їхньої бабусі.У зв'язку з чим остання заповіла та подарувала своє майно сторонній людині, з якою вона не перебувала у сімейних стосунках, та яка не мала до неї відношення.

На підставі Ухвали Жовтневого районного суду від 17.11.2014р. була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_7, яка проведена у Харківській обласній клінічній психіатричній лікарні № 3 експертами ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Висновком посмертної судово-психіатричної експертизи б/н від 06.01.2015 року встановлено: що по наданим даним у ОСОБА_7 мався стійкий хронічний психічний розлад у формі судинної деменції ( слабоумство); за своїм психічним станом ОСОБА_7 у періоди посвідчення нотаріусами її довіреності 03.11.2011 року, договору дарування 14.11.2011 року, заповіту 10.02.2012 року на імя та на користь ОСОБА_5 була нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( т.2 а.с.251-256).

Не погодившись зі вказаним висновком відповідач та його представник у судовому засіданні заявили клопотання про призначення по даній справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи для вияснення питань щодо психічного стану померлої ОСОБА_7 на час вчинення спірних правочинів, посилаючись на те, що вони вважають висновок необґрунтованим, таким, що суперечить матеріалам справи та викликає сумнів в обєктивності дослідження .

Дане клопотання обґрунтоване наступним.

У своєму клопотанні відповідач та його представник вказують, що в розпорядження експертів суд направив усі матеріали цивільної справи, у т.ч. довідку з Харківської міської лікарні № 3, де ОСОБА_7 з 04.2012р. до 12.03.2013р. спостерігали дільничний лікар-терапевт ОСОБА_13, невропатолог ОСОБА_14, лікар-психіатр у штаті лікарні № 3 не знаходився. На обліку ОСОБА_7 у цьому закладі перебувала з 2006р., але її медична карта з 2009-2011р.р. відсутня.

Дільничний терапевт та невропатолог не виявили у ОСОБА_7 ніяких ознак психічного захворювання, про що чітко вказано у довідці № 841 від 02.07.2014р., яку суд з незрозумілих підстав не прийняв у якості доказу.

Як з повністю дієздатною особою, з ОСОБА_7 був укладений договір територіальним центром соціального обслуговування Жовтневого району в особі його директора, на обслуговування ОСОБА_7 вдома з 15.02.2012р. до 15.02.2013р., а потім пролонгований на термін з 15.02.2013р. до 15.02.2014р.

Про здатність ОСОБА_7 до самообслуговування та потребу в соціальному робітникові був зроблений медичний висновок у складі комісії 2-х терапевтів та дільничного лікаря-психіатра. Комісія відмітила, що ОСОБА_7 не потрібно за станом здоровя направляти до психоневрологічного інтернату. У ОСОБА_7 не були виявлені медиками інфекційні, психічні захворювання, що потребують перебування на спеціальному диспансерному обліку.

Комісія експертів замість приведення у дослідженні чіткого висновку своїх колег про можливість ОСОБА_7 за станом здоровя одержувати допомогу від соціального робітника, який не доглядає психічно хвору людину вдома, привели «вихопивши» з контексту стандартну частину медичного бланку «про наявність у громадянина психічних захворювань, що потребують перебування на спеціальному обліку». Далі вказали, що висновок підписаний «в числе других» і дільничним лікарем-психіатром 15.11.2012р.

Оскільки ні комісія лікарів, куди входив лікар-психіатр, ні дільничні лікарі терапевт та невропатолог, ні лікарі у 2007р. у госпіталі УВВВ не знайшли ніяких ознак психічного захворювання у ОСОБА_7, вона не перебувала на обліку у КЗОЗ ХМПНД № 16, не лікувалася з 2006р. до смерті в ХОКПЛ № 3, про що свідчать довідки цих медичних закладів.

Висновок на підставі медичної документації медики різних медичних закладів не бачили у ОСОБА_7 ознак психічного захворювання настільки, що ніхто не направив її хоча би для консультації психіатра. ОСОБА_7 лікувалася у 2007р. у терапевтичному відділенні УВВВ, де є 23-є відділення для лікування хворих на психічні хвороби.

На арк. 9 висновку, експерти вказали після дослідження матеріалів справи «Рекомендаций о необходимости оказания ОСОБА_15 психиатрической медицинской помощи нікогда не указывалось»!!!

Тобто дослідження медиками психічного стану особи за життя нічого не варто у зрівнянні з висновком фахівців, які цю особу не бачили та відкинувши висновок своїх колег роблять інший висновок: «стійкий хронічний психічний розлад у формі судинної деменції» та ще орієнтовно з 2010р.

Крім медиків з ОСОБА_7 за життя контактували три різні нотаріуси: ОСОБА_16 при посвідчені довіреності 03.11.2011р., Васикова при посвідчені договору дарування 14.11.2011р., ОСОБА_8 при посвідчені заповіту 10.02.2012р. Вони всі перевіряли, як фахівці, за що несуть відповідальність, дієздатність ОСОБА_7, після чого посвідчили нотаріальні документи. Нотаріус ОСОБА_6 направила суду пояснювальну записку, з якої чітко вбачається, що вона спілкувалася з ОСОБА_7 не на побутовому примітивному рівні, а у звязку з посвідченням нотаріальних документів, відмінності одних договорів від інших ( т.1 а.с.178179)..

Експерти, підіграючи позивачам, написали у висновку так, нібито не три, а один нотаріус посвідчував 3 документа (т.2 а.с. 251, ар.. висновку 2).

Тексти, які власноруч виконала ОСОБА_7, як вказали експерти «читабельні, без граматичних помилок».

Суд у своїх питаннях до експертів окреслив проміжок часу дослідження з листопада 2011р. до лютого (включно) 2012р. З незрозумілих причин експерти детально описують усі записи медичної карти ОСОБА_7 з квітня 2012р. до дня смерті останньої, тобто після потрібного для дослідження часу.

Незважаючи нібито на обємне дослідження, висновок ґрунтується на позові ОСОБА_3, ОСОБА_4, який майже повністю текстуально перенесений у висновок, та на 5-х свідках з боку позивачів, які експертами завуальовані на арк.висновку 9 без посилання на прізвища це свідки, «які більш часто спілкувалися з ОСОБА_7 та переконливо з фактами вказали на нарощування деструкції її психічних функцій з 2009р.» та інше. Суд допитав 10 свідків, пояснення яких вивчали експерти.

Необґрунтовано, всупереч всім вищезазначеним доказам, експерти надають перевагу показанням зацікавлених в задоволенні позову свідків, а саме: матері позивачів ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21. Покази цих свідків повністю суперечать показам свідків зі сторони відповідача : ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26.

Свідок ОСОБА_27 є цивільною дружиною позивача ОСОБА_4, ОСОБА_19 друг ОСОБА_4, який нібито 3-4 рази в місяць приїжджав разом з позивачем ОСОБА_28 до ОСОБА_7 до вересня 2012р. Свідок ОСОБА_27 пояснювала суду, що після поселення ОСОБА_5 до ОСОБА_7 (листопад 2011р.) приїжджала до останньої 1 раз на місяць та на свята.

Свідок ОСОБА_21 медична сестра, була підпорядкована лікарю-педіатру - матері позивачів ОСОБА_4. Вона колола ОСОБА_7 вітаміни, загально укріплюючи препарати. ОСОБА_5, який проживав з листопада 2011р. з ОСОБА_7, ніколи не бачив цього свідка.

Свідок ОСОБА_29 друг позивачів з 2008р. Згідно його пояснень він приїжджав до ОСОБА_7 тільки коли запрошував ОСОБА_4. Зовсім не убачається з його пояснень суду, що він часто бував у ОСОБА_7 Він не знав ОСОБА_5, сусідів ОСОБА_7, її сестри, не бував на святах, не знав коли померла ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_17 явно зацікавлена у задоволенні позову синів, пояснювала, що не було у ОСОБА_7 соціального робітника, що суперечить договору останньої з територіальним центром Жовтневого району, укладеному у 2012р. та потім пролонгованому. ОСОБА_17 заявила суду (а. с. 214), що у звязку з відсутністю психіатричного діагнозу у ОСОБА_7 вважає лікарів лікарні № 3 неграмотними (терапевта, невропатолога). Їй було невідомо, що ОСОБА_7 не спостерігав лікар-психіатр, хоча ОСОБА_7 «одержувала лікування від психіатра, у неї було нетримання сечі». Це відмічено експертами у висновку, хоча більш ніхто з девяти свідків це не підтверджував.

На думку відповідача та його представника на відміну від показів вищевказаних свідків, дійсно правдиві показання дали суду інші пять ні в чому не зацікавлених свідків, а саме:

свідок ОСОБА_22 цивільна дружина покійного батька позивачів проживала разом з ОСОБА_7 6 місяців після смерті сина, жила недалеко, спілкувалася з ОСОБА_7 особисто, по телефону. Вона відмітила гарну пам'ять ОСОБА_7, здоровий розум;

свідок ОСОБА_23 двоюрідна сестра ОСОБА_7 відмічала, що у ОСОБА_7 був чіткий розум, давала поради, з гарним почуттям гумору. Вона показала суду , що ОСОБА_7 їй пояснила, що саме через байдужість до неї позивачів, відсутність допомоги з їх боку, вона й вирішила залишити своє майно ОСОБА_5;

свідок ОСОБА_24 сусідка ОСОБА_7 спілкувалася з останньою майже кожного дня, характеризувала її як психічно здорову особу;

свідок ОСОБА_26 характеризувала свою колишню вчительку ОСОБА_7 як адекватну, психічно нормальну людину;

свідок ОСОБА_25 сусід, постійно спілкувався з ОСОБА_7, пояснював суду, що вона була незадоволена ставлення до неї онуків, вони дуже рідко її навідували, в основному приходили до неї по гроші.

Експерти не прийняли до уваги пояснення цих свідків, а побудували свій висновок всупереч медичної документації, нотаріально посвідченим за участі ОСОБА_7 та 3-х нотаріусів документам, договору оренди, договору надання соціальної допомоги державною установою, укладеним ОСОБА_7 власноруч.

Таким чином, відповідач та його представник вважають, що вказаний висновок експертів не є обґрунтованим, науковим, фаховим дослідженням, а побудований тенденційно, явно на користь позивачів.

Метою перевірки висновку експертів є встановлення відповідності одержаних даних, частковим та кінцевим висновкам іншим доказам по справі.

У даному випадку на їх думку є протиріччя між фактичними даними, висновком експертів, відомостям з інших джерел доказів по справі.

Один із засобів перевірки експертного висновку є проведення повторної експертизи.

Експерти не надали обґрунтованого пояснення, як при відсутності медичних рекомендацій багатьох лікарів, які за життя спостерігали ОСОБА_7, про необхідність надання їй психіатричної медичної допомоги, відсутність її лікування психіатрами, вони після її смерті прийшли до висновку про стійке хронічне психічне захворювання у формі судинної деменції орієнтовно з 2010р.

Після ознайомлення у суді з висновком експертів виникла необхідність зясування, чи мали хвороби, на які хворіла покійна ОСОБА_7 психічні ознаки, лікарі якої спеціалізації повинні були у звязку з цим доглядати та лікувати хвору, оскільки це зовсім не аналізувалося експертами.

Комунальний заклад охорони здоровя «Харківській міський інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» надав письмову довідку № 293 від 25.03.2015р. про те, що згідно діючий міжнародної статистичної класифікації хвороб діагнози хвороб, на які хворіла ОСОБА_7 відносилися до хвороб нервової системи, органів кровообігу. Хвороби ОСОБА_7 відносилися до VI класу (хвороби нервової системи) та ІХ класу (хвороби органів кровообігу), що потребувало нагляду лікаря-невропатолога, кардіолога, терапевта відповідно. Довідка № 293 від 25.03.2015р. додається.

Експерти не надали обґрунтованого пояснення, як дійсно близькі особи сестра, сусіди, колишні учні ОСОБА_7, три нотаріуса, ОСОБА_5 - близька їй рідна особа (племінник) не побачили у неї стійкого хронічного психічного захворювання?

Все наведене вище і стало підставою для звернення до суду зі вказаним клопотанням та проведення обєктивного дослідження в іншому медичному закладі.

Представник позивачів проти задоволення заявленого клопотання заперечувала, посилаючись на те, що призначення повторної експертизи приведе до подальшої тяганини, підстави для її призначення, передбачені ч.2 ст.150 ЦПК України відсутні, представник позивачів вважає, що висновок є обґрунтованим та доведеним.

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає що клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи підлягає задоволенню з наступних підстав .

У відповідності з ч. 2 ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Так як вказаний висновок експертизи на думку відповідача та його представника суперечить матеріалам справи та викликає сумнів в його правильності, суд з метою всебічного ,повного та обєктивного розгляду справи , приймаючи до уваги що для вирішення цього питання потрібні спеціальні знання в області медицини, психології та психіатрії, вважає за необхідне призначити по даній справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.146, ч. 2 ст. 150, п.5 ст.202 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Клопотання відповідача ОСОБА_5І та його представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Призначити по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи Пята Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 про визнання заповіту та договору дарування недійсними повторну посмертну судово-психіатричну експертизу.

На розгляд експертів поставити наступні питання:

В якому психічному стані знаходилася ОСОБА_7, 1927р.н. під час посвідчення нотаріусом ОСОБА_16 виданої нею довіреності 03.11.2011р. на імя ОСОБА_5? Чи могла вона при цьому повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

В якому психічному стані знаходилася ОСОБА_7 під час посвідчення 14.11.2011р. нотаріусом ОСОБА_6 договору дарування ОСОБА_5 1/2ч. житлового будинку у м. Харкові по вул. Антокольського, 38? Чи могла вона при цьому повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

В якому психічному стані знаходилася ОСОБА_7 під час посвідчення заповіту нотаріусом ОСОБА_8 10.02.2012р.? Чи могла вона при цьому повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

Проведення експертизи доручити експертам-фахівцям Психіатричної лікарні, відділення судово-психіатрична експертизи, м. Київ, вул. Фрунзе, 103, телефон:044-468-32-10, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст . ст . 384,385 КК України.

В розпорядження експертів надати: матеріали цивільної справи № 639/8874/13-ц (провадження 639/62/15.

Витрати на проведення експертизи покласти на ОСОБА_5 Розяснити сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст.146 ЦПК України.

Провадження у справі на час проведення експертизи зупинити

Ухвала в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення .

Суддя Л.О. Шиянова