Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області до ОСОБА_3, відділу Держкомземагентства у Дергачівському районі Харківської області, реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції в Харківській області про скасування рішення ради, визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації та повернення земельної ділянки

за касаційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року прокурор Дергачівського району Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області із указаним позовом, у якому просив визнати недійсним, незаконним та скасувати рішення Русько-Лозівської сільської ради ХХ сесії V скликання від 24 січня 2008 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0, 15 га по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 26 травня 2008 року, виданий на ім'я ОСОБА_3; зобов'язати реєстраційні органи скасувати записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державному земельному кадастрі та скасувати державну реєстрацію державного акта відповідача на земельну ділянку; зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку по АДРЕСА_1 власнику - Русько-Лозівській сільській раді Дергачівського району Харківської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 безпідставно та протиправно набула право власності на указану земельну ділянку, оскільки на ХХ сесії Русько-Лозівської сільської ради V скликання від 24 січня 2008 року рішення про передачу відповідачу у приватну власність спірної земельної ділянки не розглядалося та не вирішувалося, а прийнято головою ради одноособово.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 30 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати ухвалені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суди при вирішенні справи виходили з того, що рішенням Русько-Лозівської сільської ради ХХ сесії V скликання від 24 січня 2008 року ОСОБА_3 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0, 15 га по АДРЕСА_1, на підставі якого відповідач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 травня 2008 року.

Із такими висновками погодитися не можна.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Крім того, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом підстави (рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування) є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст. 118 ЗК України, - недійсним (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № № 6-33цс13, 6-14цс13 від 22 травня 2013 року та від 24 квітня 2013 року).

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

За положенням ч. 2 ст. 152 ЗК України ( тут і далі у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин - 24 січня 2008 року) власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із матеріалів справи вбачається, що прокуратурою Дергачівського району Харківської області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства та законодавства України про місцеве самоврядування під час передачі Русько-Лозівською сільською радою землі у приватну власність, за результатами якої встановлено, що ОСОБА_3 безпідставно та протиправно набула право власності на указану земельну ділянку, оскільки на ХХ сесії Русько-Лозівської сільської ради V скликання від 24 січня 2008 року рішення про передачу відповідачу у приватну власність спірної земельної ділянки не розглядалося та не вирішувалося, а прийнято головою ради одноособово.

За ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12, п. 12 розділу Х ЗК України передбачено, що виключно на пленарних засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до ЗК України.

Із наявної у матеріалах справи копії рішення Русько-Лозівської сільської ради ХХ сесії V скликання від 24 січня 2008 року не вбачається, що його прийнято на пленарному засіданні ради та затверджено протоколом, який включає до порядку денного питання про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що земельну ділянку передано ОСОБА_3 у відповідності до встановленого ст. 118 ЗК України та Законом України «Про землеустрій» порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частинами 1, 7 ст. 118 ЗК України у редакції станом на 24 січня 2008 року передбачалося, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, має подати заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Стаття 50 Закону України «Про землеустрій» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала обов'язкове складання проекту землеустрою у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. (ч. ч. 9, 10 ст. 118 ЗК України у редакції станом на 24 січня 2008 року).

Обставин про те, чи зверталася ОСОБА_3 із заявою про приватизацію земельної ділянки до Русько-Лозівської сільської ради; чи надавався їй дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки (у разі передачі у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення саме проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки); чи погоджувався такий проект відповідними органами; чи затверджено його рішенням Русько-Лозівської сільської ради про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 на пленарному засіданні ради суди не перевірили та дійшли передчасних висновків про відмову у позові.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню відповідно до ст. 338 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 30 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 червня 2014 року скасувати, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко