АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/558/14-ц 22-ц/774/152/К/15
Справа № 214/558/14-ц Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/152/К/15 Ан О.В.
Категорія -48 (4) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та поділ майна, придбаного у шлюбі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4; збільшити її частину майна у спільній сумісній власності подружжя на підставі ч. 3 ст. 70 СК України; визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину зазначеної квартири; усунути перешкоди в майном шляхом вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1; витребувати у ОСОБА_4 правовстановлюючі документи на спірну квартиру.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що з 06 серпня 2011 року по 08 квітня 2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4. Від шлюбу сторони у справі мають сина, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 перешкоджає позивачу у користуванні спірною квартирою, 07 січня 2014 року виселив її з квартири та відібрав ключі від неї. Добровільно вирішити спір про розподіл квартири та вселення відповідач не бажає, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя, збільшено частку ОСОБА_2 у спільній власності подружжя, розділено спільне майно подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/5 частки за ОСОБА_4 право власності на 2/5 частки квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64.60 кв. м, житловою площею 38.7 кв.м.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю, вселено її в квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 730 грн. 80 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині поділу майна подружжя, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким збільшити її частку у спільному майні подружжя, а саме - квартири АДРЕСА_1, до 2/3 частин, визнавши за нею право власності на зазначену частину квартири, за відповідачем визнати право власності на 1/3 частину спірної квартири.

Зокрема, апелянт ОСОБА_2 посилається на те, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги, що мати позивача на придбання сторонами у період шлюбу спірної квартири надала грошові кошти у сумі 29999,11 грн. та 6000 грн., які взяла у кредит в банках.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що відповідачем на її користь сплачуються аліменти у сумі 450 грн., іншої матеріальної допомоги він не надає. В той час, коли дитина сторін у справі перебувала на стаціонарному лікуванні у зв'язку з проведенням операції відповідач ОСОБА_4 матеріальної допомоги позивачу не надав.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині поділу майна подружжя, а саме - квартиру АДРЕСА_1 розділити в рівних частинах, визнавши за позивачем та відповідачем, за кожним окремо, право власності на ? частину зазначеної квартири.

Зокрема, апелянт ОСОБА_4 посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відступу від рівності часток у спільному майні подружжя з підстав, передбачених ч.3 ст.70 СК України, оскільки виконавчі листи, видані Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття та на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, у розмірі по ? частині від усіх видів заробітку відповідача на користь кожного, були пред'явлені позивачем до виконання у Жовтневий ВДВС 07.02.2014 року, після чого з березня 2014 року із заробітної плати відповідача щомісячно утримуються аліменти у розмірі, виходячи із заробітної плати відповідача у сумі 2000 грн.

Також апелянт ОСОБА_4 зазначив, що до моменту пред'явлення позивачем виконавчих листів у Жовтневий ВДВС для примусового виконання рішень суду про стягнення аліментів він добровільно у січні 2014 року та лютому 2014 року перераховував позивачу ОСОБА_2 аліменти у розмірі 820,20 грн. та 816 грн. відповідно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає відхиленню, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 - частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 з 06 серпня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2014 року.

Згідно свідоцтва про народження, від шлюбу сторони у справі мають сина, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В., та зареєстрованого в реєстрі за № 2-480, на ім*я відповідача ОСОБА_4 було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки ЖБК "Рассвет-29" №7 від 05.03.2014 року та адресної картки за адресою: АДРЕСА_1, у зазначеній квартирі зареєстровані відповідач ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 та їхній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджає їй у користуванні спірною квартирою, виселив її та відібрав ключі від неї. Крім того зазначила, що її частка у праві власності на спірну квартиру є більшою та становить 2/3 спірної квартири, оскільки значну суму коштів на її придбання дала мати позивача, а також зазначала, що відповідач на сьогоднішній день, крім 450 грн. аліментів, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя, усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні нею та вселення позивача у спірну квартиру, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України, згідно яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, та виходив з того, що відповідач визнав, що він забрав у позивача ключі від квартири, чим перешкоджає їй у користуванні власністю та виходив з наявності правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог.

У цій частині рішення суду сторонами не оскаржено, у зв'язку з чим, на підставі частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., згідно яких під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя, усунення перешкод ОСОБА_2 в користуванні нею та вселення позивача у спірну квартиру не перевіряє.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про збільшення її частини майна у спільній власності подружжя - спірній квартирі, на підставі ч. 3 ст. 70 СК України, та визнаючи за позивачем право власності на 3/5 частини спірної квартири, а за відповідачем - на 2/5 частини, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 цього Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім*ї, але і випадки коли один із подружжя не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом про збільшення її частки у спільному майні подружжя - спірній квартирі, просила відступити від засад рівності часток у спільному майні з урахуванням того, що з нею залишилася проживати неповнолітня дитина та крім аліментів у сумі 450 грн. щомісяця відповідач іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 17 жовтня 2012 року з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС МУЮ від 13.02.2014 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 17 жовтня 2012 року звернуто стягнення на заробітну плату відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 18 грудня 2012 року з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача до досягнення дитиною трирічного віку.

Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС МУЮ від 13.02.2014 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 18 грудня 2012 року звернуто стягнення на заробітну плату відповідача.

Відповідно до довідки про сплату аліментів відповідачем на користь позивача за період з березня 2014 року по жовтень 2014 року, у березні 2014 року із заробітної плати ОСОБА_4 було утримано за двома виконавчими листами аліменти на користь позивача ОСОБА_2 у сумі 501,88 грн. на утримання дитини та 501,88 грн. - на її утримання; у квітні 2014 року - 501,88 грн. на утримання дитини та 501,88 грн. - на її утримання; у травні 2014 року - 449,05 грн. - на утримання дитини та 449,05 грн. - на її утримання; у червні 2014 року - 475,29 грн. на утримання дитини та 475,29 грн. - на її утримання; у липні 2014 року - 458,24 грн. - на утримання дитини та 458,24 грн. - на її утримання; у серпні 2014 року - 493,16 грн. - на утримання дитини та 493,16 грн. - на її утримання; у вересні 2014 року - 194,09 грн. - на утримання дитини та 447,91 грн. - на її утримання; у жовтні 2014 року - 337,01 грн. - на утримання дитини та 492,70 грн. - на її утримання.

Відповідно до ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік" прожитковий мінімум на особу до 6 - ти років становить 1032 грн.

Виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати своїх дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, беручи до уваги всі наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що відповідачем сплачувалися аліменти на утримання дитини та позивача до досягнення сином трирічного віку у достатньому розмірі.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя з підстав недостатнього надання відповідачем матеріальної допомоги спільній дитині сторін у справі.

На підставі наведених обстави колегією суддів не беруться до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем на її користь сплачуються аліменти у сумі 450 грн., іншої матеріальної допомоги він не надає, в той час, коли дитина сторін у справі перебувала на стаціонарному лікуванні у зв'язку з проведенням операції відповідач ОСОБА_4 матеріальної допомоги позивачу не надав. Як пояснив в засіданні колегії суддів відповідач ОСОБА_4, позивач ОСОБА_2 не повідомила його про знаходження їх неповнолітнього сина на стаціонарному лікуванні. Позивач ОСОБА_2 заперечень з цього приводу не надала.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду в частині збільшення частини майна позивача у спільній власності подружжя - спірній квартирі та визнання за нею права власності на 3/5 частини спірної квартири, а за відповідачем - на 2/5 частин підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 з наступних підстав.

За положеннями ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1,2 ст. 60 та ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу цього майна, частки є рівними.

Пунктом 3 частини 1 та частиною 7 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком. При цьому, відповідно до вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира була придбана на ім*я відповідача ОСОБА_4 під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2.

Тобто володіння сторонами у справі спірною квартирою на праві спільної сумісної власності презюмується.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачем ОСОБА_2. право власності на ? частину вказаної квартири і за відповідачем ОСОБА_4. - право власності на ? частину квартири.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про те, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги, що її мати на придбання сторонами у період шлюбу спірної квартири надала грошові кошти у сумі 29999,11 грн. та 6000 грн., які взяла у кредит в банках, не беруться до уваги колегією суддів з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, за винятком випадків, коли законом визначена презумпція, яка перерозподіляє тягар доказування. Отже, саме позивачка мала довести, що частина спірної квартири придбана за її кошти.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2. позов про збільшення її частини у праві власності на спірну квартиру з інших підстав, крім передбачених ч. 3 ст. 70 СК України, не заявлено.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково. Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 листопада 2014 року в частині поділу майна подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, придбаного у шлюбі, задовольнити частково. Визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,60 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя. Визнати за ОСОБА_2. та ОСОБА_4, за кожним окремо, право власності на ? частину зазначеної квартири.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст.309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 26 листопада 2014 року в частині поділу майна подружжя скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна, придбаного у шлюбі, задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,60 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_4, за кожним окремо, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 64,60 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді