АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/4227/15 Головуючий 1-ї інстанції - Шмадченко С.І.
Справа № 2-640/9148/13 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : право власності.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про анулювання правової реєстрації відповідачки на житловий будинок літ. «А-1» по АДРЕСА_1, визнання за ним права власності на житловий будинок літ. «Ж-1» з прибудовою літ. «ж» загальною площею 93,2 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., льох літ. «Е», душ літ. «З», вбиральню літ. «И», сарай літ. «К», гараж літ. «Л», огорожу №4,5, вигрібну яму №6, колодязь №7 по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що він на протязі 2008 року на місці зруйнованого житлового будинку літ. «А-1», який на праві власності належав його матері ОСОБА_3, побудував з її згоди житловий будинок літ. «Ж-1» з прибудовою літ. «ж», сараєм літ. «К» та гаражем літ. «Л». По зазначеному будівництву було проведено інвентаризацію в КП ХМБТІ та виготовлено технічний паспорт.

На сьогоднішній день склалась ситуація, за якої він не має можливості реалізувати своє право власності, оскільки будівництво виконане без дозволу на початок будівельних робіт, на цей час не є можливим ввести дані будівлі до експлуатації та оформити права власності на них належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2013 року позов задоволено.

Припинено право власності за ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А-1» по АДРЕСА_1 та анульовано правової реєстрації ОСОБА_3 на вказаний будинок.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «Ж-1» з прибудовою літ. «ж» загальною площею 93,2 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., льох літ. «Е», душ літ. «З», вбиральню літ. «И», сарай літ. «К», гараж літ. «Л», огорожу №4,5, вигрібну яму №6, колодязь №7 по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції, а саме визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку літ. «Ж-1» з прибудовою літ. «ж» загальною площею 93,2 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., льох літ. «Е», душ літ. «З», вбиральню літ. «И», сарай літ. «К», гараж літ. «Л», огорожу №4,5, вигрібну яму №6, колодязь №7 по АДРЕСА_1, залишивши у її власності іншу ? частину зазначеного будинку з допоміжними будівлями, як дружині, яка на теперішній час зареєстрована та проживає в цьому будинку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на будівлю, виданого 30.01.1959 року, виданого В-Данилівською селищною радою власницею житлового будинку» по АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 (а.с.7).

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_2, з дозволу своєї матері ОСОБА_3, замість старого будинку, за власні кошти самочинно побудував житловий будинок літ. «Ж-1» з прибудовою літ. «ж» загальною площею 93,2 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м., льох літ. «Е», душ літ. «З», вбиральню літ. «И», сарай літ. «К», гараж літ. «Л», огорожу №4,5, вигрібну яму №6, колодязь №7 по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 і визнаючи за ним право власності на вказані будівлі, суд першої інстанції виходив з висновку фізичної особи підприємця «ОСОБА_4.» від 29.05.2013 року, що стан будівельних конструкцій усіх будівель знаходиться у нормі, матеріали, що застосовувались, розміри конструктивних елементів і основні несучі конструкції будівель мають достатню міцність, відповідають вимогам будівельних норм щодо несучої здібності та придатні для подальшої експлуатації, гараж відповідає протипожежним і санітарним нормам (а.с.28-37).

Проте із такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Право власності на самочинне будівництво може бути визнано за особою, що вимагає такого визнання, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або право користування земельною ділянкою, що визначають цільове призначення такої ділянки. Крім того, за умови наявності документів про зміну цільового призначення землі (якщо воно потребується) в установленому законом порядку.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ п.4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦПК України (про правовий режим самочинного будівництва)» під час розгляду справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно з п. 12 зазначеної постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки.

Відповідно до вимогам статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, цивільно-правовою угодою, свідоцтвом про право на спадщину.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на об`єкти самочинного будівництва - житловий будинок з надвірними будівлями судом не перевірено, чи знаходиться земельна ділянка, на якій здійснено побудову, у власності чи користуванні позивача.

Дотримання позивачем будівельних та архітектурних норм під час будівництва, на що посилався суд, не може бути підставою для визнання за ним права власності на самочинне будівництво без встановлення того, чи є позивач власником або користувачем земельної ділянки, на що судом не було звернено уваги.

Наведене свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п.4 .ч.1 ст.209 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову у повному обсязі.

Підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями немає, оскільки такі вимоги нею в суді першої інстанції не заявлялись і не були предметом розгляду судом першої інстанції.

Керуючись ст. ст.303, 304, 307,309, 317, 319,324 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2013 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Харківська міська рада про визнання права власності на житловий будинок та анулювання правової реєстрації на ім'я ОСОБА_3 на житловий будинок відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий -

Судді -