Справа № 372/4781/14 Головуючий у І інстанції Мора О.М.
Провадження № 22-ц/780/1915/15 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 4 15.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Верланова С.М., Приходька К.П.

за участі секретаря Бобко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 07 березня 2007 року між сторонами було укладено шлюб .

Також сторони мають трьох дітей: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Протягом останніх років шлюбні відносини між подружжям поступово погіршились. Кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У зв'язку з цим, шлюбні стосунки були фактично припинені, а подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе.

На підставі викладеного, позивач просив суд першої інстанції розірвати шлюб між сторонами без надання строку на примирення.

У зв'язку з тим, що за час шлюбу сторони набули певне нерухоме майно позивач подав до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог.

В поданій заяві зазначав, що за час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно: квартира загальною площею 89,7 кв. метрів, вартістю 402 800 гривень, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 505,3 кв. метри та земельна ділянка на якій він розташований.

На підставі викладеного, просив суд розірвати шлюб між сторонами; поділити майно подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4; визнати право приватної власності за відповідачем ОСОБА_4 на: квартиру загальною площею 89,7 кв. метрів, вартістю 402800 гривень, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 505,3 кв. м.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року позов задоволено повністю.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 07 березня 2007 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї за актовим записом № 354.

Поділено майно подружжя, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано право приватної власності за ОСОБА_4, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_2 на: квартиру загальною площею 89,7 кв. метрів, вартістю 402800 гривень, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, право власності на яку підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав НОМЕР_3 від 17.01.2012 року; житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 505,3 кв. метри, право власності на який підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 20.11.2013 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду особою, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 6 441 710 грн. 89 коп.

На час ухвалення оскаржуваного рішення на все майно належне позивачу державним виконавцем був накладений арешт і заборона відчуження.

Оскаржуване рішення фактично унеможливлює виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 березня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб .

Від цього шлюбу у сторін по справі народилось троє дітей, син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної та фізіологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам.

За час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно: квартира загальною площею 89,7 кв. метрів, вартістю 402800 гривень, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, право власності на яку виникло на підставі договору купівлі продажу №4785 від 30.12.2011 року; житловий будинок, який знаходиться за адресою:АДРЕСА_3 загальною площею 505,3 кв. метри та земельна ділянка на якій він розташований, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 20.11.2013 року.

Враховуючи встановлене та всі істотні обставини справи, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновками суду в частині задоволення позову про поділ майна враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду з захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

З врахуванням наведених положень законодавства, лише при наявності порушеного права позивача, спору між ним та відповідачем щодо спільного сумісного майна подружжя, позивач може пред»явити позов про його поділ.

В заяві про збільшення позовних вимог, в яких містилась вимога про поділ майна подружжя, позивач взагалі не обґрунтував на захист якого свого порушеного права він пред»явив цей позов, оскільки він зазначив, що все майно, яке було набуте під час шлюбу і зареєстроване як на нього так і на відповідача він просить виділити відповідачу ОСОБА_4 і припинити право спільної сумісної власності на майно.

ОСОБА_4 позов визнала і не заперечувала проти його задоволення.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири. Іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Із долучених до справи доказів судова колегія не вбачає наявності спору між подружжям щодо поділу майна. На це також вказує та обставина, що в судове засідання при розгляді апеляційної скарги з»явилась ОСОБА_8, яка є матір»ю відповідача ОСОБА_4 і одночасно заявила себе як представником позивача ОСОБА_3 так і відповідача ОСОБА_4 Судова колегія допустила її до участі у справі лише як представника відповідача ОСОБА_4

Відповідно до ч.2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд першої інстанції залишив поза своєю увагою те, що оскільки позов був направлений на перехід права власності на нерухоме майно, позивач мав довести не тільки обсяг нажитого під час шлюбу майна шляхом подання правовстановлюючих документів, а також відсутність обтяжень прав власника на розпорядження цим майном, відсутність самочинно збудованих приміщень, що унеможливлює перехід права власності на таке майно.

Як вбачається із апеляційної скарги та матеріалів справи, які були додані до неї, постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 31 липня 2014 року на виконання виконавчого листа № 372/1267/14-ц виданого 25 червня 2014 року Обухівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 441 770 грн. накладений арешт на все майно боржника в межах суми боргу і заборонено відчуження будь-якого майна в межах суми боргу. Арешт накладений з моменту надходження постанови. (а.с.81-82)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.08.2014 року державним реєстратором Козловим Ю.В. на виконання постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження 07.08.2014 року було ухвалене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Обтяжувачем є відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, особа, майно якої обтяжується є ОСОБА_3, особа, в інтересах якої встановлено обтяження - ОСОБА_2 Відомості про предмет обтяження: все майно в межах суми боргу.(а.с.136)

В порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України суд не витребував відомості з Єдиного Державного реєстру обтяжень нерухомого майна щодо обтяження майна сторін, не залучив до участі у справі кредитора ОСОБА_2 при виконання рішення про стягнення коштів на користь якого був накладений арешт на майно, яке є предметом поділу.

Крім того, лише дослідивши технічний паспорт на нерухоме майно суд міг зробити висновок, про відсутність самочинного будівництва.

Також суд першої інстанції залишив поза своєю увагою причини, з яких позивач зазначив подвійну адресу будинку, який підлягав поділу, а саме АДРЕСА_3.

Як вбачається із наданих позивачем доказів, а саме витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 листопада 2013 року, позивачу на праві власності належить будинок АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 20 листопада 2013 року. (а.с.48,49)

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги представник позивача надав суду для приєднання до матеріалів справи Інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 07.04.2014 року . (а.с.144-145)

Як вбачається із цієї довідки, за адресою АДРЕСА_2 знаходиться три житлові будинки, а саме загальною площею 144, 2, житловою - 49,4 кв.м.; загальною площею 335,2 кв.м., житловою 563,6 кв.м..; загальною площею 612,2 кв.м., житловою 68,8 кв.м.

Лише про один будинок, а саме загальною площею 335, 2 кв.м. містяться відомості щодо належності його на праві власності позивачу. Жодного будинку по АДРЕСА_2 який би відповідав характеристиці будинку зазначеному у рішенні суду, а саме загальною площею 553 кв.м. в інформаційній довідці не зазначено, що спростовує доводи представника відповідача про те, що будинок по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_2 є одним і тим же будинком.

З огляду на наведене, також не усуває ці суперечності рішення Козинської селищної ради від 24 жовтня 2013 року, що було надано судовій колегії представником ОСОБА_2, яким проведено переадресацію об'єкта будівництва з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 (а.с.152)

Оскільки суд першої інстанції належним чином не встановив обставини справи щодо обсягу спільного сумісного майна подружжя, наявності обтяжень цього майна, він ухвалив рішення за яким було відчужене майно, яке знаходилось під арештом і відчуження якого було заборонене.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1 ) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення.

Судова колегія вважає, що оскільки позивач не надав суду доказів на доведення обсягу набутого під час шлюбу майна, обрав спосіб поділу майна як виділення усього зазначеного в позові майна відповідачу ОСОБА_4, остання позов визнала, сторони до суду не з»явились, цим самим доводиться, що позов про поділ майна у визначений позивачем спосіб пред»явлений лише з наміром ухилення позивача ОСОБА_3 від виконання рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу і відчуження обтяженого державним виконавцем нерухомого майна, яке належить ОСОБА_3

Таким чином, вказаним рішенням порушуються права ОСОБА_2 на отримання за рахунок майна, яке належить на праві власності позивачу ОСОБА_3, боргу у розмірі 6 441 710 грн., а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про поділ майна подружжя .

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 листопада 2014 року в даній справі скасувати в частині задоволення позову про поділ майна подружжя і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді