Справа № 515/1149/15-ц
Провадження № 2/515/1548/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
22 вересня 2015 року м.Татарбунари
Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Шевиріна А.О.,
за участю секретаря Чумаченко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
26 червня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі ТОВ «АНСУ», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просило стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 4057,76 доларів США.
В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Подав суду клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представника Товариства, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
В судове засідання відповідачі, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явилися. Про причини неявки суд не повідомили.
Суд, у звязку з повторною неявкою відповідачів та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 17 грудня 2007року між закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_3» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_3") та ОСОБА_1 укладено договір №5931564 про надання споживчого кредиту (а.с.а.с.6-14).
Зі змісту п.п.5.2, 5.3 кредитного договору слідує, що у разі порушення ОСОБА_1 строків виконання зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує на вимогу банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобовязань за кожен день прострочення, а також, крім пені, встановленої договором за порушення зобовязань з повернення кредиту, позичальник зобовязаний за весь час прострочення сплатити банку проценти на суму простроченого основного боргу.
З наданої позивачем довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором №5931564 від 17 грудня 2007року вбачається, що станом на 25 липня 2013року ОСОБА_1 у звязку із припиненням погашення кредиту допущено заборгованість у розмірі 4056,76 доларів США, з яких заборгованість по кредиту склала 3209,19 доларів США та несплачені проценти у розмірі 847,57 доларів США. (а.с.а.с.27-31).
В судовому засіданні також встановлено, що 17 грудня 2007року між ЗАТ "Перший Український ОСОБА_3" та ОСОБА_2 укладено договір поруки №5953239, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого ОСОБА_2 зобовязалася відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань за згаданим кредитним договором, в тому числі за повернення суми основного боргу, процентів, комісій, неустойки (а.с.а.с.19-24).
Згідно з п.1.3 договору поруки відповідальність поручителя та боржника є солідарною.
З матеріалів справи вбачається, що банк відступив позивачу право вимоги до боржників банку, зазначених у реєстрі боржників, в тому числі до ОСОБА_1, що підтверджується договором відступлення прав вимоги №1034/44 від 16.07.2013року та додатковою угодою №7 до цього договору від 25.07.2013року (а.с.а.с.42-49, 50-54).
Судом встановлено, що позивачем в порядку позасудового врегулювання спору 18 травня 2015року надіслано відповідачам вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.а.с.32,33).
Вирішуючи спір, що виник між сторонами із зобовязальних правовідносин, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК).
Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк.
Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України.
Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події (ч.2 ст.1078 ЦК).
Відповідно до ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За змістом ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.
У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 допустив виникнення заборгованості, та, відповідно, порушив зобовязання за договором, забезпеченим порукою ОСОБА_2, беручи до уваги те, що договором поруки встановлена солідарна відповідальність відповідачів перед банком, при цьому права вимоги банка до відповідачів відступлено позивачу у встановленому цивільним законодавством порядку із дотриманням процедури інформування боржників про відступлення права грошової вимоги, суд вважає, що у позивача виникло право вимагати солідарного задоволення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 своєї вимоги про повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, на думку суду, позовні вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 870 грн. 13коп. (а.с.5).
За таких обставин, сплачений ТОВ «АНСУ» судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь Товариства у розмірі 435грн.07коп. грн. з кожного (870,13 : 2).
З огляду на викладене, керуючись ст.ст.3,10,11,14,57-60,64,88,158,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
з яких 3209,19 доларів США - заборгованість за кредитом,
847,57доларів США - заборгованість за процентами.
Рішення є заочним та може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання ним копії цього рішення. Форма та змісти заяви про перегляд заочного рішення повинна відповідати ст.229 Цивільного процесуального кодексу України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно з загальним порядком рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: