Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-1274/2011
У Х В А Л А

іменем України

27 травня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

державного виконавця Гончаренко М.В.,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 27 квітня 2015 року звернулася в суд зі скаргою на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

В поданій до суду скарзі посилалась на те, що постановою державного виконавця від 05 березня 2015 року було звернуто стягнення на її заробітну плату в рахунок погашення боргу за рішенням Київського районного суду м. Полтави в частині стягнення коштів в сумі 364 грн. на користь ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5».

З такою постановою державного виконавця не погоджується з тих мотивів, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримала лише 19 березня 2015 року. Також не погоджується з судовими рішеннями про стягнення з неї коштів, які оскаржила в касаційному порядку.

Просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за постановою державного виконавця від 05 березня 2015 року та зупинити виконання постанови про стягнення з заробітної плати.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник повністю підтримали подану до суду скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини.

Державний виконавець в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечувала. Вважає, що дії державного виконавця вчинені на підставі та в межах, наданих державному виконавцеві згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

Представник ПАТ «ОСОБА_4 банк ОСОБА_5» в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечував.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, державного виконавця та представника стягувача, дослідивши зібрані по справі докази, матеріали виконавчого провадження ВП 44936154, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9 солідарно на користь ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» заборгованість за кредитним договором в сумі 175484,63 грн. Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9 на користь ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5»в особі Полтавської обласної дирекції АТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» по 364 грн. з кожного на відшкодування судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 09 листопада 2011 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2011 року змінено, стягнуто з ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_7, стягнуто з ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_8, стягнуто з ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_6 солідарно з ОСОБА_9 на користь ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» заборгованість за кредитним договором в сумі 175484,63 грн. В решті рішення залишено без змін.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Як встановлено судом, судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_4 аваль» 364 грн. на відшкодування судових витрат вступило в законну силу, але добровільно ОСОБА_1 виконано не було, по справі видано виконавчі листі, які ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» предявлені на примусове ви конання до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обовязок, а не право державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, якщо не закінчився строк його пред'явлення до виконання, та він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом.

Встановлено, що державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції 06 жовтня 2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОСОБА_4 банк аваль» в сумі 364 грн.

Як встановлено судом, державним виконавцем виконавче провадження, як того вимагають норми ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», було відкрите за заявою стягувача та на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», а саме виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Як встановлено судом, 05 березня 2015 року старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_10 в порядку, передбаченому ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1, згідно з якою постановлено проводити щомісячне утримання з заробітної плати ОСОБА_1, яку остання отримує в ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна».

Встановлено, що постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 винесена з дотриманням умов, встановлених ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень, наданих державному виконавцеві, правомірно.

Тому скарга ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату є необґрунтованою, в її задоволенні слід відмовити за безпідставністю. Підстави для скасування законної та обґрунтованої постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату відсутні.

Твердження ОСОБА_1 про те, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки виконавче провадження було відкрите з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» не заслуговує на увагу.

Як встановлено судом, виконавче провадження було відкрите згідно з постановою державного виконавця від 06 жовтня 2014 року з наданням боржнику ОСОБА_1 строку для самостійного виконання рішення до 13 жовтня 2014 року.

Наявність у виконавчому листі описки щодо місця проживання боржника жодним чином не спростовує правомірність дій державного виконавця в частині відкриття виконавчого провадження, а може бути вирішене в порядку, визначеному ст. 369 ЦПК України.

Біль того, як встановлено судом адреса АДРЕСА_1 є зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання ОСОБА_1 в період з 11 жовтня 2005 року по 10 грудня 2010 року (а.с. 29 зворот, 39).

Твердження представника ОСОБА_1 в судовому засіданні про те, що боржнику не було надано строку для добровільного виконання рішення спростовується постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, в силу норм ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Як встановлено судом, боржник ОСОБА_1 до державного виконавця з заявою про відкладення виконавчих дій не зверталася.

Звернення відповідача ОСОБА_1 з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2011 року та рішення апеляційного суду полтавської області від 09 листопада 2011 року в силу норм ст. ст. 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Вимоги ОСОБА_1 в поданій до суду скарзі про зупинення виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату суперечать нормам Закону України «Про виконавче провадження», які не передбачають можливості зупинення дії того чи іншого рішення державного виконавця, а також нормам ст. 387 ЦПК України, згідно з якими суд в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Такими чином, нормами закону не надано повноважень суду за результатами розгляду скарги боржника зупиняти дію тих чи інших рішень державного виконавця.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановивши дані обставини, враховуючи, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, при цьому права заявника не було порушено, в задоволення скарги ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний термін з дня проголошення ухвали.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_11

27.05.2015