Справа № 758/8626/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Власюк М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем були укладені письмові розписки: 11.02.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав у нього 20 000 доларів США, строком до 10.09.2012 року; 07.03.2012 року - 40 000 доларів США, строком до 10.09.2012 року; 29.03.2012 року - 40 000 доларів США, строком на два місяці; 18.05.2012 року - отримав автомобіль вартістю 15 500 доларів США доларів США, відповідно до якої зобов'язався повернути автомобіль або 15 500 доларів США через три дні; 13.05.2012 року - отримав у нього 7 500 доларів США, строком до 16.05.2012 року.

Оскільки до цього часу прийняті на себе зобов'язання відповідачем не виконані, так як останній зазначену суму позики не повернув, позивач вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з останнього заборгованості у розмірі всього 113 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 356 000 гривень.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що він необгрунтований та безпідставно заявлений.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що 11.02.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_1 20 000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.5), відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 10.09.2012 року.

Крім того, 07.03.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_1 40 000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.4), відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 10.09.2012 року.

Відповідно до розписки від 29.03.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_1 40 000 доларів США, відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути отримані кошти через два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи 18.05.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_1 автомобіль Хюндай Соната, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 15 500 доларів США доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.7), відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути автомобіль або 15 500 доларів США через три дні.

Крім того, відповідно до розписки від 13.05.2012 року відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача ОСОБА_1 7 500 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.8), відповідно до якої відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 16.05.2012 року.

Позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач прийняті на себе зобов'язання за розписками не виконав та зазначену суму позики не повернув.

Судом встановлено, що вищезазначені розписки були укладені між сторонами та дана обставина не була спростована відповідачем в ході судового розгляду, однак відповідач заперечуючи проти задоволення позову посилався на те, що він хоча і власноруч писав розписки але нічого не отримував, однак суд критично оцінює таке посилання останнього як на підставу невизнання позову, оскільки вона повністю спростовується наданими позивачем примірниками розписок.

Відповідно до ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на дослідженні наявних в справі доказах.

Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він обґрунтований належними у розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами, які знайшли своє доведення в ході судового розгляду.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3 654 гривні (а.с.10).

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 533, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 79-89, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) заборгованість за договором позики у розмірі 113 000 (стотринадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 1 356 000 (один мільйон триста п'ятдесят шість тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири тисячі) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С. М. Богінкевич