У х в а л а

26 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М.,Григор'євої Л.І.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Артік» про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області

від 17 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Артік» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

20 травня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Артік» (далі - ТОВ «Артік») звернулось до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ТОВ «Артік» зазначає, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2014 року позов про визнання недійсним договору іпотеки задоволено. Постановлено визнати договір іпотеки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, недійсним; виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку; виключити із Державного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запис про обтяження; вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій до Верховного Суду України заяві ТОВ «Артік» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалу суду касаційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 16, 203, 215, 319, 383 Цивільного кодексу України.

На підтвердження своїх доводів ТОВ «Артік» наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2012 року та від 29 жовтня 2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходили із того, що на момент укладення договору іпотеки право власності на нежитлову будівлю було зареєстровано за відповідачем, який правомірно володів зазначеною будівлею на підставі чинного договору купівлі-продажу.

В наданих для порівняння:

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 травня 2012 року суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанцій, виходив з того, що відповідачка передала в іпотеку частину спірного будинку, який їй не належав на праві власності;

- ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, суд касаційної інстанції, залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанцій в справі про визнання договору іпотеки недійсним, виходив із того, що договір купівлі-продажу, що посвідчує право власності іпотекодавця на житловий будинок та земельну ділянку, визнаний судом недійсним.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, які викладені в заяві не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 1 статті 355 ЦПК України, для перегляду судових рішень.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Артік» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки, за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Артік» про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
Л.І. Григор'єва