Ухвала іменем україни
02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 22 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким позичальнику було передано грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 83 000 дол. США на термін до 22 лютого 2029 року із сплатою 11,9 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно з графіком. Одночасно в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачкою ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку квартиру № 60, загальною площею 55,2 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 22 лютого 2008 року. 08 грудня 2011 року право вимоги, що виникло з кредитного договору, Банком передано ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, інтереси якого представляє на підставі довіреності ТОВ «Колекторська Компанія «Вердикт». У порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором. Станом на 19 березня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 108 297,04 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 865 618 грн 24 коп., в тому числі: за кредитом - 80667,16 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 644 852 грн 54 коп., за відсотками за користування кредитом - 27 619,88 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 220 765 грн 50 коп. В рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором новий кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмета іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог кредитора, що міститься в іпотечному договорі, у порядку, передбаченому ст. ст. 35 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_227/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 36 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_230/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>. Відповідно до вимог законодавства Банк направив відповідачці письмову вимогу про виконання зобов'язань за договором, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу про виселення усіх мешканців, надання доступу до майна для проведення оцінки та огляду покупцем, зняття з реєстраційного обліку та передання ключів, правовстановлюючих документів та технічного паспорта, що передбачено ст. ст. 39 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 40 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_260/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>. Вимоги позивача не виконано, що є підставою для звернення до суду з позовом. В разі відмови у здійсненні реєстрації через те, що позивач не є власником майна та на підставі рішення суду згідно і з ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_356/ed_2014_10_14/pravo1/T041952.html?pravo=1>, банк може бути позбавлений можливості здійснювати право власності.

Посилаючись на ці обставини та на ст. ст. 11 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843042/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 386 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843437/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 391 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 525 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843594/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 549 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843619/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 554 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843624/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 625 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ст. ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_20/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_603/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_59/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 11 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_490/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 12 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_88/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 33 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_218/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 36 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_230/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 37 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_513/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 39 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, 40 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_260/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, позивач просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 108 297,04 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 865 618,24 грн за договором споживчого кредиту від 22 лютого 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 60, загальною площею 55,2 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність та визнання права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки від 22 лютого 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ПАТ «Дельта Банк», припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_1, в тому числі право володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, виселити з квартири іпотекодавця ОСОБА_1 та усіх мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою, стягнути з ОСОБА_1 на користь банку витрати зі сплати судового збору в сумі 3 441 грн (т. 1, а. с. 2-8).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 березня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 60, загальною площею 55,2 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність та визнання права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22 лютого 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСибанк» та ОСОБА_1, в розмірі 108 297,04 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 865 618 грн, у тому числі: тіло кредиту - 80 677,16 дол. США, відсотки - 27 619,88 дол. США, зобов'язав Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, за ПАТ «Дельта банк», припинив право власності іпотекодавця ОСОБА_1 на вказану квартиру, виселив ОСОБА_1 з вказаної квартири та стягнув з неї на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати зі сплати судового збору в сумі 3 441 грн (т. 1, а. с. 115-118).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції змінено, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Зменшено розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22 лютого 2008 року № 0, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, до 107 997, 04 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 863 220 грн 34 коп., в тому числі: за кредитом - 80 667,16 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 644 852 грн 54 коп., за відсотками за користування кредитом - 27 319,88 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 218 367 грн 50 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості та звернення стягнення на іпотечне майно, справу передати в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно і з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши позов, виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тому банк має право захистити своє порушене право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором.

Апеляційний суд, змінивши рішення суду першої інстанції, виходив із того, що банк уточнив розрахунок та зазначив, що станом на 19 березня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 107 997,04 дол. США.

Крім того, апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, зазначивши до дія вказаного закону може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 07 червня 2014 року.

Проте погодитися із такими висновками апеляційного суду повністю не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 22 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за яким позичальнику було передано грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 83 000 дол. США на строк до 22 лютого 2029 року із сплатою 11,9 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно з графіком (т. 1, а. с. 10-17,18-26).

Одночасно в забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачкою ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку квартиру загальною площею 55,2 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка їй належить на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 лютого 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 652 (т. 1, а. с. 27-30).

08 грудня 2011 року право вимоги, що виникло відповідно до умов кредитного договору, ПАТ «УкрСиббанк» передано ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 08 грудня 2011 року, інтереси якого представляє на підставі довіреності ТОВ «Колекторська Компанія «Вердикт» (т. 1, а. с. 47-51, 52-59).

У порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором. Станом на 19 березня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 108 297,04 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 865 618 грн 24 коп, в тому числі: за кредитом - 80667,16 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 644 852 грн 54 коп., за відсотками за користування кредитом - 27619,88 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 220 765 грн 50 коп. (т. 1, а. с. 34-41).

Відповідно до ст. ст. 1049 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844141/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1050 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 33 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_218/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> та ст. 39 Закону № 898-ІV <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_250/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1> передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_20/ed_2014_10_30/pravo1/T265400.html?pravo=1> та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_42/ed_2014_10_30/pravo1/T030898.html?pravo=1>, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Проте за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_186/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1>.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1999_02_09/pravo1/KS99001.html?pravo=1> у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_03_02/pravo1/Z960254K.html?pravo=1> передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Разом з тим мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону № 1304-VІІ. (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15).

У частині першій ст. 303 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2094/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що дія Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», може застосовуватися до правовідносин, які виникли після 07 червня 2014 року.

Враховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар А.В. Маляренко І.К. Парінова Г.В. Юровська