У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова

від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Руденко Оксана Євгенівна, про встановлення факту недійсності паспорту громадянки України у певний період, застосування правових наслідків нікчемних правочинів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у червні 1999 року вона звернулася до Московського районного відділу Харківського міського

управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - Московський МВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області) із заявою про заміну її паспорта колишнього СРСР на паспорт громадянки України. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона отримала паспорт громадянки України серії НОМЕР_1. На день отримання нею паспорта громадянки України позивачці виповнилося 44 роки 11 місяців та 5 днів і до досягнення нею 45 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2, вона була зобов'язана подати до паспортної служби заяву про вклеювання у паспорт фотокартки відповідного віку.

Оскільки із відповідною заявою вона звернулася лише 28 листопада 2007 року, за що була притягнута до адміністративної відповідальності, у період з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 28 листопада 2007 року її паспорт був недійсним.

На підставі свідоцтва про право власності на житло позивачці, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.

01 листопада 2007 року між співвласниками був укладений договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди про те, що вказана квартира належить їм у рівних частках, а саме по 1/3 частини кожному.

02 листопада 2007 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір дарування, згідно з яким позивачка подарувала належну їй 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Просила визнати недійним паспорт серії НОМЕР_1 громадянки України ОСОБА_2, виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 Московським МВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області у період з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 28 листопада 2007 року; застосувати правові наслідки недійсності нікчемних правочинів: договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу

Руденко О.Є. 01 листопада 2007 року за реєстровим № 7784 та договору дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу

Руденко О.Є. 02 листопада 2007 року за реєстровим № 1800; визнати спільну сумісну власність на вказану квартиру за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 січня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, а саме: встановити факт недійсності паспорта громадянина України.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові відповідно до вимог ст. 258 ЦПК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2014 року, що в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення, відмовлено ОСОБА_2, у позові про визнання оскаржуваних правочинів недійсними, і факту невклеєння позивачкою фотокартки у паспорт надана судом відповідна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Руденко Оксана Євгенівна, про встановлення факту недійсності паспорту громадянки України у певний період, застосування правових наслідків нікчемних правочинів.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік