У Х В А Л А

23 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Парінової І.К.,Хопти С.Ф.,
Ситнік О.М.,Черненко В.А.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «Лікво» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що з 20 квітня 2004 року він перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «Лікво» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДП «Лікво»). Наказом від 26 червня 2012 року № 72-п його звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. У день звільнення відповідачем не була нарахована та виплачена позивачу додаткова допомога, передбачена до виплати при скороченні чисельності чи штату працівників відповідно до п. 2.10 колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «Лікво».

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 березня 2013 року, зобов'язано ДП «Лікво» нарахувати та виплатити ОСОБА_6 додаткову допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

На виконання судового рішення 05 липня 2013 року на картковий рахунок позивача зараховано стягнені державним виконавцем з відповідача грошові кошти у розмірі 10 216 грн 79 коп.

Просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахункових у період з 26 червня 2012 року по 05 липня 2013 року у розмірі 51 541 грн 35 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 березня

2014 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 05 лютого 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Лікво» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виплати розрахункових при звільненні у розмірі 10 тис. грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року касаційну скаргу

ОСОБА_6 відхилено. Рішення апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2014 року залишено без змін.

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 15 жовтня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. 117 КЗпП України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року, постановлену за результатами розгляду справи за позовом про стягнення середнього заробітку за затримку виплати додаткової допомоги.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 15 жовтня 2014 року, яку просить переглянути заявник, керувався тим, що додаткову допомогу, передбачену колективним договором, позивачу було виплачено несвоєчасно. Оскільки додаткова допомога складає тільки частину нарахованої заробітної плати, суд, з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та принципу співмірності, стягнув з роботодавця середній заробіток за час затримку виплати додаткової допомоги у розмірі 10 тис. грн.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, суд касаційної інстанції в ухвалі від 25 червня 2014 року керувався тим, що стягненню підлягає середній заробіток за період з 27 червня 2012 року по 27 березня 2013 року включно, так як відповідач сплатив грошові кошти за рішенням суду 28 березня 2013 року, про що свідчить платіжне доручення. Середній заробіток позивача відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 склав 231 грн 30 коп. за один робочий день, тому суд стягнув середній заробіток за затримку виплати додаткової допомог у розмірі 44 178 грн 30 коп.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Наведені заявником доводи містять ознаки, які згідно з вимогами ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень, а саме неоднакове застосовування положень ст. 117 КЗпП України, тому вказану справу необхідно допустити до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_6 до Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «Лікво» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за заявою ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року допустити до провадження Верховного Суду України.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї матеріалами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник
Судді: І.К. Парінова
О.М. Ситнік
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко