Справа № 308/2658/15-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.05.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., при секретарі Рабош А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Головне управління державної міграційної Служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , Головне управління державної міграційної Служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позовні вимоги вмотивовані тим, що на даний час у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 6 осіб, а саме: батько ОСОБА_1 , 1957 р.н., мати ОСОБА_3 , 1959 р.н., син ОСОБА_2 , 1985 р.н., син ОСОБА_5 , 1987 р.н., онука ОСОБА_6 , 2010 р.н., ОСОБА_4 , 1988 р.н. Дана квартира 2007 року була одержана сім`єю у складі 4 осіб, на підставі ордеру від 10.07.2007 року № 000879 виданого на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 21.06.2007 року №235. Наймачами даного житла на момент вселення були: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 .
Таким чином, ОСОБА_8 у спірній квартирі не проживає більше шести місяців, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, вона не є членом нашої сім`ї, а отже вважається такою, що втратила право користування житловою квартирою, а отже позивачі просять визнати ОСОБА_4 (Відповідач), такою що втратила право користування квартирою АДРЕСА_3 та покласти судові витрати на відповідача по справі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив позов задоволити, не заперечив проти заочного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої встановлено, що останій не може зявитися в судове засідання, оскільки 19.03.2015 р. призваний Ужгородським обєднанням міським військовим комісаріатом на військову службу до Державної прикордонної служби України Чопського Прикордонного загону згідно Указу Президента України від 15.01.2015 р. №1734/2015 р. «Про часткову мобілізацію».
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила позов задоволити, не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило, тому суд згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Представник Головного управління державної міграційної Служби України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ч. ст.3 ЦПК України Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи,яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.60 ЦПК України Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.60 ЦПК України.
Відповідно до ст. ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно копії ордеру на жиле приміщення від 10.07.2007 року № 000879 виданого на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 21.06.2007 року №235, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , 2007 року була одержана сім`єю у складі 4 осіб, а саме: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 , син ОСОБА_5 .
На даний час у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 6 осіб, а саме: батько ОСОБА_1 , 1957 р.н., мати ОСОБА_3 , 1959 р.н., син ОСОБА_2 , 1985 р.н., син ОСОБА_5 , 1987 р.н., онука ОСОБА_6 , 2010 р.н., ОСОБА_4 , 1988 р.н..
Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином на ім`я якого видано ордер.
Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок ( ст.63 ЖК ).
Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення (ст.64 ЖК).
В 2008 році ОСОБА_2 одружився з громадянкою ОСОБА_7 , яка за згодою всіх мешканців квартири була прописана за даною адресою з 2009 року. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_6 2010 р.н., яка також була прописана за даною адресою. Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10.02.2014 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.
ОСОБА_4 (Відповідач), з грудня 2013 року переїхала на нове місце проживання на зйомну квартиру за адресою АДРЕСА_2 . З часу розірвання шлюбу та по даний час ОСОБА_4 за даною адресою не проживала, участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту тощо не брала.
З позовної заяви встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі понад 6 місяців, не платить за житло, не несе витрат на утримання житла.
Згідно ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 Цього ж Кодексу.
Тимчасова відсутність наймача та членів його сімї не звільняє їх від виконання обовязків за договором найму житлового приміщення.
Виходячи з положень ст. 71 ЖК та роз`яснень, даних у п. 10 постанови N 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Позивачі на підставі статті 72 Житлового Кодексу України звернулися до суду, так нормою даної статті передбачено, що визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням у разі відсутності цієї особи понад встановлених термінів проводиться в судовому порядку.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач відсутня у вказаній квартирі понад шість місяців без поважних причин, квартиру вона покинула добровільно, позивач не перешкоджає відповідачу в користуванні житловим приміщенням в зазначеній квартирі, комунальні платежі відповідач не оплачує, тому немає підстав для збереження за ОСОБА_4 права користування на житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_1 .
Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано відомостей, які б спростовували твердження позивача, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи.
З огляду на матеріалами справи, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір. А отже витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача по справі на користь позивачів в розмірі 243,60 грн.
Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Керуючись ст.ст.5, 6, 10, ч. 1 ст. 11, 15, 57, 60, ч.8 ст.74, 77, 79, ч.1 ст.88, 169, 208,209, 212-214, 215, 218, 223, 224-226 ЦПК України; ст. 71, 72, 163 Житлового Кодексу України, Постанова Пленуму Верховного Суду України N 2від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України; суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Головне управління державної міграційної Служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судовий збір в ромірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош