Справа № 466/9493/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі :
uоловуючої судді Зими І.Є.
при секретарі Губач Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дітей без згоди батька , -
в с т а н о в и в :
18.11.15 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з України на відпочинок до Чехії у табір на період з 20 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року без згоди та супроводу їхнього батька - ОСОБА_2 .
Позов обґрунтовує тим, що являється матір`ю вказаних вище дітей. Батько останніх - ОСОБА_2 зник безвісти в зоні проведення антитерористичної операції. Місце його перебування невідоме, ведуться його активні пошуки. На підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи ряд документів. Восени 2014 року їх дітей, як дітей учасника антитерористичної операції, Міжнародною громадською організацією «Українська Європейська Перспектива» у співпраці з Муніципалітетом міста Прага запрошено на відпочинок до Чехії у табір, що відбудеться у період з 23 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року. Однак, для тимчасового виїзду дітей за межі України, необхідна нотаріально посвідчена згода батька ОСОБА_2 . Такої можливості отримати згоду, позивач позбавлена, у зв`язку з наведеними обставинами, внаслідок чого змушена звернутись до суду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги, зіславшись на обставини та факти, викладені в заяві, просили позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відомостей про причину його неявки немає. Суд, за згодою позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи відділу у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Василюк Б.Л. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких мотивів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.06.2003 серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження від 05.08.2006 серії НОМЕР_2 .

Також встановлено, що восени 2015 року діти позивача, як діти учасника антитерористичної операції, що зник безвісти в зоні її проведення, були запрошені Міжнародною громадською організацією «Українська Європейська Перспектива» у співпраці з Муніципалітетом міста Прага на відпочинок до Чехії у табір, що відбудеться у період з 23 грудня 2015 року по 29 грудня 2015 року. Співорганізатором з української сторони є Громадська організація «Допомога дітям героїв», волонтерська організація, яка залучає громадськість до надання підтримки дітям учасників антитерористичної операції та Героїв Майдану. Зазначені факти підтверджуються листом-проханням Громадської організації «Допомога дітям героїв» в допомозі в оформленні дітям Позивача необхідних для поїздки документів.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно з статтею 8 Сімейного кодексу України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини 3 статті 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1997 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
Відтак, для законного виїзду за межі України у табір дітей позивача у супроводі уповноважених осіб, необхідна, окрім нотаріально посвідченої згоди позивача, нотаріально посвідчена згода відповідача батька дітей.
Як встановлено, позивач позбавлена можливості отримати від відповідача такої згоди, оскільки останній зник безвісти у зоні проведення антитерористичної операції, місце його перебування невідоме, ведуться його активні пошуки. Дані обставини стверджується листом-відповіддю Військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 06.03.2015 № 449, згідно з яким наказом командира Військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 27.02.2015 № 44 Відповідача визнано таким, що зник безвісти; листом-відповіддю Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 30.03.2015 № 33/3224, згідно з яким, відповідач значиться зниклим безвісти за даними Міжвідомчого центру допомоги громадянам у питаннях звільнення полонених, заручників та віднайдення зниклих безвісти; листом-відповіддю Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 17.04.2015 № 19/20-3810 «Про результат перевірки за центральним обліком генетичних ознак людини», згідно з яким ймовірної спорідненості ОСОБА_4 , сина відповідача, з особами, останки яких було виявлено у зоні проведення антитерористичної операції, не встановлено.
Крім цього, факти проходження відповідачем військової служби та його участі в антитерористичній операції в періоди з 04 жовтня 2014 року по 15 листопада 2014 року та з 22 листопада 2014 року підтверджується довідкою Військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 26.02.2015 № 375. Також Відповідач був визнаний учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , яке отримала сама позивач та яке не містить особистого підпису відповідача.
Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Згідно до пп.2 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків або його нотаріально засвідченої копії.
Відповідно до частини 7 статті 7 і частини 2 статті 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 31 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом.
Відповідно до пунктів 2 і 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 N 475/97-ВР, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Поїздка дітей позивача за межі України у табір сприятиме їх культурному, духовному, моральному розвитку та розширенню світогляду.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з потреб дитини, у зв`язку з неможливістю отримати позивачем нотаріально посвідченої згоди відповідача на тимчасовий виїзд їх дітей за межі України у табір, з метою забезпечення законних прав та інтересів останніх, суд вважає, що позов слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з України на відпочинок до Чехії у табір на період з 20 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року без згоди та супроводу їхнього батька - ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст.8,10,57,58,60,208,209,212,215,224-226 ЦПК України, ст.ст.7,154,155 СК України, ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з України на відпочинок до Чехії у табір на період з 20 грудня 2015 року по 20 січня 2016 року без згоди та супроводу їхнього батька - ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом 10 днів з моменту оголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.
Суддя І. Є. Зима