АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретаря: Вівчарик Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомпублічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Дефіс», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Дефіс» про визнання поруки припиненою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало на те, що 29 серпня 2014 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «Дефіс» укладено кредитний договір №KU023784, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 3 000 000 грн. з кінцевим строком погашення 29 лютого 2016 року.

З метою забезпечення виконання вищевказаного зобов'язання між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № КU023784/S-1 від 29 серпня 2014 року, за умовами якого відповідач взяв на себе обов'язок солідарно відповідати разом із боржником за виконання зобов'язань.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Дефіс» належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором №KU023784 від 29 серпня 2014 року не виконало, у нього утворилася заборгованості, яка станом на 10 березня 2015 року становить 3 537 241,62 грн. та складається з: 3000 000 грн. - сума заборгованість по кредиту; 240 418,35 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 4 500 грн. - комісія; 292 323,27 грн. пеня за неналежне виконання зобов'язання.

26 грудня 2013 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «Дефіс» укладено кредитний договір №ОVО022022 з відповідними додатками та доповненнями, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 587 000 грн. з кінцевим строком погашення 26 грудня 2014 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір поруки №ОVО022022/S-1 від 26 грудня 2013 року, за умовами якого поручитель зобов'язувався нести відповідальність за неналежне виконання боржником своїх зобов'язань за основним зобов'язанням.

Разом з тим, позичальник належним чином своїх зобов'язань за даним кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 10 березня 2015 року становить 690 661,44 грн. та складається з: 581 347,78 грн. - заборгованість по кредиту; 43 392,76 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 4 360,10 - комісія, 61 560,80грн. - пеня нарахована згідно умов договору.

Про наявність заборгованості по кредитним договорам позивачем були направлені повідомлення-вимоги від 26 грудня 2013 року та 29 серпня 2014 року ОСОБА_1, як поручителю.

На підставі викладеного ПАТ «ВіЕс Банк» просило стягнути на свою користь солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №KU023784 від 29 серпня 2014 року у розмірі 3 537 241,62 грн. та кредитним договором №ОVО022022 від 26 грудня 2013 року у розмірі 690 661,44 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ВіЕс Банк», третя особа ТОВ «Дефіс» про визнання поруки припиненою. Посилався на те, що порука на підставі ч.1 ст.559 ЦК України є припиненою, оскільки банк без згоди поручителя підняв відсоткову ставку за кредитними договорами, внаслідок чого збільшив обсяг відповідальності.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 жовтня 2015 року позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Дефіс» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KU023784 від 29 серпня 2014 року в сумі 3 320 302 грн. 75 коп. та заборгованість за кредитним договором №ОVО022022 від 26 грудня 2013 року в сумі 651945 грн. 73 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕс Банк», третя особа ТОВ «Дефіс» про визнання поруки припиненою відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічної позовної заяви, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Зазначає, що суд не вірно відмовив у задоволенні зустрічного позову посилаючись на ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки при зверненні з позовом про припинення поруки позивач посилався на ч.1 ст.559 ЦК України.

Вважає, що порука припинилася, оскільки банком було змінено відсоткову ставку без його відома і згоди на те, що збільшило його відповідальність.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що 26 грудня 2013 року ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «Дефіс» уклали кредитний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Дефіс» отримало кредит у розмірі 900 000 гривень зі строком повернення кредиту до 26 грудня 2014 року та зі сплатою 3 % річних + 3М URID.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 грудня 2013 року ПАТ «ВіЕс Банк» уклало з ОСОБА_1 договір поруки, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ТОВ «Дефіс» зобов'язань за кредитним договором.

23 жовтня 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «Дефіс» уклали додаткову угод №1 до кредитного договору від 26 грудня 2013 року, відповідно до якого був змінений розмір кредиту до 587 000 грн. та процентна ставка.

29 серпня 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» та ТОВ «Дефіс» уклали кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3 млн. гривень зі строком повернення кредиту до 29 лютого 2016 року та зі сплатою 18% річних, що діє з 29.08.2014 року по 28.02.2015 року та 3 % річних + 3М URID, що діє з 01.03.2015 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 серпня 2014 року ПАТ «ВіЕс Банк» уклало з ОСОБА_1 договір поруки, відповідно до якого останній прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання ТОВ «Дефіс» зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням відповідачами зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, утворилася заборгованість.

Частково задовольняючи позов ПАТ «ВіЕс Банк», суд першої інстанції виходив із того, що позичальник і поручитель несуть солідарну відповідальність за кредитними договорами, свої зобов'язання належним чином не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на вся правовідносини, що виникають у державі, а за чч. 1 і 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України.

Суд першої інстанції в порушення вищенаведених норм розглянув вимоги між юридичними особами (договір кредиту) і між юридичною особою та фізичною особою (договір поруки), які не є взаємопов'язаними між собою, так як зазначені цивільно-правові договори регулюють різні правовідносини.

З огляду на викладені обставини колегія суддів вважає, що рішення першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ВіЕс Банк» до ТОВ «Дефіс» підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, що не перешкоджає позивачу звернутися з аналогічним позовом до господарського суду.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відсутні умови у вигляді внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу його відповідальності унаслідок таких змін, оскільки умовами кредитного договору передбачено право банку змінювати плаваючу відсоткову ставку і саме з такими умовами поручитель ОСОБА_1 погодився, укладаючи оспорювані ними правочини.

Такий висновок суду є вірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Спірними кредитними договорами передбачено порядок визначення розміру процентів. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом банк використав плаваючу процентну ставку, що формується на основі процентних ставок за строковими депозитами для фізичних осіб, при цьому банк на власний розсуд установлює такі проценти.

Плаваюча процентна ставка - це процентна ставка за середньо- і довгостроковими кредитами, розмір якої може змінюватись банком в односторонньому порядку та в строки, передбачені умовами кредитного договору. Перегляд її здійснюється через узгоджені між банком і кредитором проміжки часу.

Укладаючи кредитні договори, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента (у розмірі 3 % річних) + 3М URID (український індекс ставок за депозитами фізичних осіб). Зазначений індекс - це середньозважена ставка, що розраховується кожного Банківського дня в системі Thomson Reuters на основі номінальних ставок по строкових депозитах фізичних осіб у гривні на строк 3 місяця. Ставка 3М URID переглядається у перший календарний день кожного календарного кварталу і є незмінною протягом поточного календарного кварталу. Інформація про розмір 3М URID міститься на офіційних сайтах НБУ та Банку.

При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни плаваючої процентної ставки.

Крім цього, в самих кредитних договорах та додатковій угоді міститься застереження ОСОБА_1 про те, що він письмово повідомлений про всі зміни процентної ставки, які відбуватимуться протягом дії кредитних договорів і погоджується на такі зміни, про що свідчить його особистий підпис.

Отже, виходячи з умов кредитного договору зміна розміру ставки 3М URID не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку та зміною зобов»язання в розумінні ч.1 ст.559 ЦК України, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору та договору поруки.

Посилання ОСОБА_1 в позовній заяві та в апеляційній скарзі на власний розрахунок відсоткової ставки, який, на його думку, є відмінним від відсоткової ставки, передбаченої умовами кредитних договорів - є безпідставними, оскільки він не довів цю обставину належними та допустимими доказами, на підтвердження цих обставин не заявляв в судових засіданнях клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи.

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини рішення слід виключити посилання суду на ч.4 ст.559 ЦК України як підставу для відмови в задоволенні позову про визнання поруки припиненою, оскільки позов з цих підстав не заявлявся.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 жовтня 2015 року в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Дефіс» про стягнення заборгованості за кредитними договорами скасувати.

Провадження по справі в цій частині закрити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на ч.4 ст.559 ЦК України як підставу для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про визнання поруки припиненою .

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: