Справа № 133/1179/15-ц Провадження № 22-ц/772/2780/2015Головуючий в суді першої інстанції Воронюк В. А.
Категорія 21Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Зайцева А.Ю., Медвецького С.К.,

при секретарі: Агєєвій Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Молявчик Олесі Володимирівни, Управління держземагенства у Козятинському районі, реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції про визнання договору дарування недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Молявчик Олесі Володимирівни, Управління держземагенства у Козятинському районі, реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10.11.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були укладені договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Молявчик О.В.: а саме 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0626га - для ведення особистого селянського господарства розташованої по АДРЕСА_1.; та договір дарування ? частки земельної ділянки загальною площею 0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, в тому числі під забудовами розташованої по АДРЕСА_1.

ОСОБА_5 при укладені договору дарування 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,2500 га та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0626га було приховано факт існування рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р., яким було вирішено питання про розподіл земельних ділянок між ОСОБА_2 та ОСОБА_5. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р. не було подане приватному нотаріусу.

Позивач просив визнати недійсним договір дарування від 10.11.2014 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку розташованої по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію договору дарування 1/2 частки зазначеної земельної ділянки площею 0,2500га зареєстрованим у реєстрі за НОМЕР_1.

Визнати недійсним договір дарування від 10.11.2014 року укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0626га з цільовим призначенням для особистого селянського господарства розташованої по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію зазначеного договору дарування 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0626 га зареєстрованим у реєстрі за НОМЕР_2.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року позов задоволено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає рішення суду незаконним, тому просив рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 кожному належать на праві власності 1/2 частина земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства площею 03054 га розташовану по АДРЕСА_1 (а.с.7).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р. по справі №2-1637/11 було проведено розподіл земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_5 земельну ділянку площею 626 кв.м для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 690,2 кв.м під будівництво та обслуговування житлового будинку, у тому числі під забудовами; виділено в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1316,2га під будівництво та обслуговування житлового будинку, у тому числі під забудовами. Земельну ділянку площею 493,6кв.м, яку займає двір, залишено у спільному користуванні між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.8-9).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

10.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були укладені договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Молявчик О.В.: 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0626га - для ведення особистого селянського господарства розташованої по АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,2500 га - для будівництва будівництво та обслуговування житлового будинку, в тому числі під забудовами розташованої по АДРЕСА_1 (а.с.10-13).

Відповідно до ч.2 статті 132 Земельного кодексу України ( далі, - ЗК України) угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо).

Відповідно до п. 4.1. Розділу II Глави І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012р. за № 282/20595 (далі, - Порядку вчинення нотаріальних дій) правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна.

Відповідно до п. 6.2 Порядку вчинення нотаріальних дій у договорі про відчуження одним з учасників спільної часткової власності належної йому частки майна порядок володіння та користування конкретними його частинами може бути вказаний лише за наявності відповідного договору між учасниками спільної часткової власності про порядок володіння та користування майном або за їх письмовою згодою чи за наявності судового рішення про порядок володіння та користування майном (конкретними його частинами).

Відповідно до п.6.7. Порядку вчинення нотаріальних дій договір про визначення часток, зміну розміру часток є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. При цьому нотаріус або підшиває один примірник такого договору до правовстановлюючого документа, або вчиняє на цьому документі службову відмітку щодо посвідчення договору про визначення, зміну розміру часток.

За таких обставин судове рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013р. є невід'ємною частиною правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право на спадщину, що мало бути подане приватному нотаріусу.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 5 березня 2009 року N1066-VI внесено зміни, зокрема, до ст.126 ЗК України та встановлено, що відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку може бути здійснено лише після отримання її власником державного акта, що посвідчує право власності на сформовану нову земельну ділянку.

Таким чином, частина земельної ділянки може бути предметом відчуження лише після її виділення в натурі (поділ земельної ділянки) та реєстрації як окремого об'єкта права власності у встановленому чинним законодавством порядку. Дарування - один із видів договорів відчуження нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст.356 ЦК України власність двох осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, земельна ділянка загальною площею 0,2500 га перебуває у спільній частковій власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Відповідно до ч.1 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

За змістом ст.361 ЦК України кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження часткою у праві спільної часткової власності.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною (виділеною в натурі) частиною, а поширюється на усе спільне майно, то право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

При посвідченні договорів відчуження частки у праві спільної власності на земельну ділянку нотаріус повинен роз'яснити набувачеві, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку, також те, що після посвідчення договору, на виконання вимог частин першої та другої ст.88 ЗК України, співвласниками має бути укладений договір про спільну часткову власність на земельну ділянку.

Відповідно до положень статті 148-1 ЗК України особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов'язана повідомити про це її користувачів.

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про вручення ОСОБА_2 повідомлення про вчинення ОСОБА_7 договору дарування і зміни співвласника. Крім того, як встановлено судом відповідачем ОСОБА_7 при посвідченні договорів дарування не було надано нотаріусу рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013 року, яким було проведено розподіл земельних ділянок.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_7 були подаровані частини земельних ділянок, які не виділені в натурі, що в порушення ст.126 ЗК України зазначені земельні ділянки взагалі не могли бути предметом дарування.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, як передбачено ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. А відповідно до ч. 1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.2,3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до статті 210 ЗК України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку дарування визнаються недійсними за рішенням суду. Крім того, як передбачено ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. А відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про визнання недійсним договору дарування від 10.11.2014 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, оскільки при укладанні договору дарування нотаріусу не було відомо про рішення Апеляційного суду Вінницької області від 20.11.2013 року яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право на спадщину.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Зайцев А.Ю.

Медвецький С.К.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.