У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Основа-Агро», про стягнення грошових коштів за недійсним правочином за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 4 січня 2007 року між ним та ОСОБА_5 укладений договір міни земельної ділянки, за умовами якого відповідач взамін земельної ділянки отримав 10 тонн пшениці фуражної по ціні 500 грн за одну тонну. 22 грудня 2008 року він звернувся до суду з позовом про визнання договору міни від 4 січня 2007 року дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, оскільки відповідач визнавав укладений між сторонами договір, але відмовлявся посвідчувати його нотаріально. 24 грудня 2008 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області позов було задоволено, однак ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2010 року рішення районного суду від 24 грудня 2008 року було скасовано, а справа направлена на новий розгляд. Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18 червня 2010 року його право власності на земельну ділянку площею 13,1363 га, отриману на підставі рішення суду від 24 грудня 2008 року, яка належала відповідачу на підставі державного акта на земельну ділянку, припинено та зобов'язано його повернути земельну ділянку й державний акт на право власності, зобов'язано Гуляйпільський районний відділ Запорізької регіональної філії Центр ДЗК поновити державну реєстрацію за ОСОБА_5

Восени 2013 року працівники товариства з обмеженою відповідальністю «Основа-Агро» повідомили його, що він більше не являється власником земельної ділянки, оскільки власником землі є ОСОБА_5 Так, земельну ділянку він фактично повернув відповідачу, оскільки в 2013 році не використовував, тому просив суд застосувати наслідки недійсного (нікчемного) правочину, повернути сторони у первісний стан, стягнути з ОСОБА_5 на його користь вартість 10 тонн зерна пшениці фуражної у розмірі 23 тис. грн, а також витрати на відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 243 грн 60 коп.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 23 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_4, вірно застосувавши положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про стягнення з відповідача сум, які отримані за нікчемним договором.

При цьому апеляційний суд належним чином дослідив доводи відповідача про застосування позовної давності та дійшов вірного висновку про те, що такий строк не пропущено, а обчислено з дня коли позивач дізнався та міг дізнатися про своє порушене право.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта