Справа №487/2931/14-ц 15.12.2015 15.12.2015 15.12.2015
Провадження №22-ц/784/1902/15
Справа № 487/2931/14 Головуючий першої інстанції: Притуляк І.О.
Провадження № 22-ц/784/1902/15 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
У Х В А Л А

Іменем України

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання: Тищенко Л.С.

за участі представників: позивача - Безушко В.В., відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_4

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідно до укладеного 30 липня 2007 р. договору № 0 (далі - Договір) між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_5, остання отримала кредит у розмірі 86 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,50 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення не пізніше 28 липня 2017 р.

В подальшому додатковою угодою до Договору № 2 від 21 травня 2010 р. були внесені зміни в умови договору, в тому числі визначено кінцевий термін повернення кредиту - 26 липня 2019 р.

Для забезпечення виконання зобов'язань за договором ОСОБА_5 між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 129800 від 30 липня 2007 р.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконує свої зобов'язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 5 березня 2014 р. складає 79 808, 92 доларів США, що еквівалентно 776 069 грн. 91 коп., з яких 61 385, 22 доларів США, що еквівалентно 596 916 грн. 02 коп. - заборгованість за кредитом; 16 040,45 доларів США, що еквівалентно 155 978 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 957, 20 доларів США, що еквівалентно 9 307 грн. 90 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також 1 426,05 доларів США, що еквівалентно 13 867 грн. 05 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, Банк просив про стягнення вказаної заборгованості з відповідачів.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 р. позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за договором кредиту № 0 від 30 липня 2007 р. станом на 5 березня 2014 р., 79 808,92 долара США, що становить 776 069 грн. 91 коп., з яких заборгованість за кредитом - 61 385,22 долара США, що становить 596 916 грн. 02 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 16 040,45 долара США, що становить 155 978 грн. 94 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 957, 20 доларів США, що становить 9 307 грн. 90 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 426,05 доларів США, що становить 13 867 грн. 05 коп. та 1827 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 вказує на порушення судом норм процесуального законодавства, помилковість висновків суду та позбавлення її можливості та права надати докази на підтвердження обставин, якими б вона мала заперечувати проти позову, і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 30 липня 2007 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - Договір), відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 86 000 доларів США.

Позичальник зобов'язувався повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому разі не пізніше 28 липня 2017 р. та проводити плату за користування кредитом, яка становить 13,50 % річних, які сплачуються з 01 по 10 число (включно) кожного місяця (пункти 1.2.2, 1.3.1, 1.3.4 Договору).

Згідно додаткової угоди № 1 до Договору від 04 березня 2009 р. у зв'язку з прийняттям банком рішення про надання позичальнику періоду відстрочення на 12 місяців основного боргу, а саме: з березня 2009 р. по серпень 2009 р. сторони домовились про відстрочення всієї суми основного боргу, а з вересня 2009 р. по лютий 2010 р. - сплати основного боргу в сумі 200 доларів США; викладено п. 1.2.2 Договору в наступній редакції: «Строк сплати процентів: з 01 по 25 (включно) числа кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти».

Додатковою угодою № 2 до Договору від 21 травня 2010 р. сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту: позичальник зобов'язаний з дати підписання цієї додаткової угоди повертати кредит та сплачувати проценти за кредит шляхом щомісячної (до 25 числа кожного календарного місця) сплати ануїтетних платежів, розмір якого складає 1 100 доларів США. Розмір ануїтетного платежу може змінюватись у випадку зміни процентної ставки відповідно до умов Договору.

Також додатковою угодою № 2 були внесені зміни в умови договору щодо строків повернення кредиту і визначено кінцевий термін повернення кредиту - 26 липня 2019 р.

Для забезпечення виконання зобов'язань за договором ОСОБА_5 між позивачем та ОСОБА_6 30 липня 2007 р. було укладено: договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1, та договір поруки № 129800, згідно умов якого поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_5 усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з Договору, у томі ж обсязі, що і боржник за всіма зобов'язаннями останнього, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених Договором.

Додатковою угодою до договору поруки № 1 від 21 травня 2010 р. поручитель надав згоду на зміну основного зобов'язання відповідно до укладеної між кредитором та позичальником додаткової угоди № 2 від 21 травня 2010 р.

Внаслідок невиконання позичальником умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 5 березня 2014 р. складала 79 808, 92 доларів США, що еквівалентно 776 069 грн. 91 коп., з яких 61 385, 22 доларів США, що еквівалентно 596 916 грн. 02 коп. - заборгованість за кредитом; 16 040,45 доларів США, що еквівалентно 155 978 грн. 94 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 957, 20 доларів США, що еквівалентно 9 307 грн. 90 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, а також 1 426,05 доларів США, що еквівалентно 13 867 грн. 05 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Такий розмір заборгованості відповідачами не оспорюється.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Враховуючи наведені обставини щодо наявності заборгованості та положення закону, відповідач порушив права Банку на вчасне повернення кредитних коштів, а тому, встановивши такі обставини, суд обґрунтовано стягнув на користь позивача заборгованість за кредитним Договором.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відсутні підстави для задоволення позову через те, що ОСОБА_5 не підписувала кредитний договір, не заслуговують на увагу, враховуючи таке.

Так, в силу ст. 58 ЦПК України докази мають бути належними. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доводи відповідача про те, що договір (заява позичальника) ним не підписувався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним.

Однак позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був.

З огляду на викладене відсутні підстави для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним у зв'язку із непідписанням договору та встановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості.

Отже оскільки питання щодо підписання відповідачем кредитного договору не відносяться до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), а позичальником позов про визнання цього договору недійсним з зазначених підстав не заявлявся, доводи апеляційної скарги щодо несправжності підпису ОСОБА_5 не мають правового значення по даній справі.

Не можна погодитись і з доводами апелянта про недоведеність факту отримання позичальником кредиту.

Так, згідно п. 1.5 Договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника.

Згідно наданої представником позивача в суді апеляційної інстанції виписці за особовим рахунком за 30 липня 2007 р. на особовий рахунок ОСОБА_5 за № НОМЕР_1 (саме цей рахунок зазначено в п. 8.2 Договору) перераховано 86 000 доларів США, що свідчить відповідно до вимог п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 р. з наступними змінами та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 р. за № 559/7880, про виконання банком своїх зобов'язань за договором та отримання позичальником грошових сум.

Також слід зауважити, що доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно підписання Договору не ОСОБА_5 та не отримання нею кредитних коштів, спростовуються наступними фактичними обставинами: протягом 2007-2012 років проводились погашення заборгованості за кредитним договором, укладались додаткові угоди та саме ОСОБА_5 давалась нотаріально посвідчена згода на укладання договору іпотеки з метою забезпечення виконання кредитного договору.

Щодо доводів апелянта про порушення судом вимог закону стосовно повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи, то, як убачається з матеріалів справи, судові засідання призначалися судом на 17 квітня 2014 р., 05 травня 2014 р. та 22 травня 2014 р. Справа розглядалась за відсутністю учасників спору.

В матеріалах справи відсутні докази вручення відповідачам повісток про розгляд справи в порядку та у строки, визначені ст.ст. 74, 76 ЦПК України.

Суд в порушення вимог ст. 169 ЦПК України розглянув справу без доказів належного повідомлення ОСОБА_5 про судові засідання, але таке порушення не вплинуло на правильність остаточних висновків суду по суті спору, а тому в силу положень ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення суду.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя - ОСОБА_6, який також не подавав апеляційної скарги, а тому відсутні підстави для перегляду рішення суду в цій частині.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: