№ провадження 4-с/208/7/15
УХВАЛА

19 травня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, суддіНельге Д.В.,

при секретаріСевастьяновій Л.М.,

за участю представника заявника ОСОБА_1, заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду із вищевказаною скаргою, у якій просить суд:

- скасувати Постанову державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ про арешт коштів боржника від 06.11.2014р.;

- визнати дії державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ ОСОБА_2 незаконними.

В обгрунтування заявлених у скарзі вимог заявник посилається на те, що, постановою державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 06.11.2014р. накладено арешт на кошти, що містяться на банківському рахунку заявника. При цьому, державним виконавцем накладено арешт на кошти, які перевищують суму боргу заявника, яка стягнута з останнього судовим наказом від 17.10.2011 року. Крім того, вказана постанова винесене державним виконавцем у той час, коли заявник оскаржувала відкриття виконавчого провадження, а також направлена державним виконавцем несвоєчасно заявнику, що, в свою чергу, є підставою для скасування вищевказаної постанови державного виконавця та визнання дій державного виконавця незаконними.

В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги свого довірителя, посилаючись на обставини, викладені у скарзі.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2, надавши суду письмові заперечення, суду зазначила, що, оскаржувана заявником постанова винесена державним виконавцем відповідно до вимог чинного законодавства.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р. (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.2,3 ст.387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно роз'яснень, наданих у п.18 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» N 6 від 07.02.2014р., виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

Як встановлено судом в ході розгляду скарги, 13.10.2014р. постановою державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 45046165 з виконання судового наказу №2-н-1122/11, виданого 26.09.2014 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» боргу у розмірі 970,14 грн.

Постановою державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 06.11.2014р. накладено арешт на кошти, що містяться на банківському рахунку заявника у розмірі 1093,46 грн.

Як зазначає заявник, вказана постанова порушує права заявника, оскільки вказаною постановою накладено арешт на кошти боржника у розмірі 1093,46 грн., який перевищують суму боргу, зазначену у судовому наказі.

Згідно пояснень, наданих суду заінтересованою особою ОСОБА_2, остання зазначила, що, сума, зазначена у постанові від 06.11.2014р. про арешт коштів боржника, складається зі суми боргу боржника ОСОБА_3, а також виконавчого збору у розмірі 97,01 грн., та витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій у розмірі 26,31 грн..

Згідно ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

З вищевикладеного суд вбачає, що, оскаржуваною постановою накладено арешт на кошти боржника заявника ОСОБА_3 на загальну суму 1093,46 грн., що, складається з: 970,14 грн. - суми боргу, зазначеної у судовому наказі; 97,01 грн. - суми виконавчого збору, та 26,31 грн. - витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій.

З вищенаведеного суд також вбачає, що, державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника у передбаченому ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р. розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, відповідно до чого ствердження заявника про порушення державним виконавцем чинного законодавства при прийняті оскаржуваної постанови - є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що, матеріали справи не містять відомостей, які б давали суду підстави дійти висновку про невідповідність дій державного виконавця вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» при прийняті оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.383-388 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Нельга Д. В.