АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/163/2015 головуючий у 1-й інстанції: Макаренко В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Посилалося на те, що 23 листопада 2010 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2 та під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля марки "Chevrolet Niva", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Зазначена пригода сталася з вини ОСОБА_1, якого постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2010 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

За страховим полісом від 26 грудня 2009 року № ВС/9126982 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у АСТ "АИС-Поліс", правонаступником якого є ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт", яке здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_3 в розмірі 3705 грн. 24 коп. Оскільки ОСОБА_2 не повідомив про страховий випадок у передбачений законом строк, то він повинен відшкодувати шкоду в порядку регресу на підставі статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3705 грн. 24 коп. та судові витрати.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16 червня 2014 року за клопотанням позивача первісного відповідача ОСОБА_2 замінено на належного - ОСОБА_1; відповідача ОСОБА_2 залучено до розгляду справи в якості третьої особи.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року у задоволенні позову ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Представник ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" та ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 23 листопада 2010 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Volkswagen", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2 та під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля марки "Chevrolet Niva", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Зазначена пригода сталася з вини ОСОБА_1, якого постановою судді Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2010 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Згідно із страховим полісом від 26 грудня 2009 року № ВС/9126982 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у АСТ "АИС-Поліс", правонаступником якого є ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт".

25 листопада 2010 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 21-22).

На підставі звіту № 0241 про оцінку автомобіля "Chevrolet Niva 212300", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, від 6 грудня 2010 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 16 травня 2011 року ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" здійснило виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 3705 грн. 24 коп. (а. с. 50).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт", суд першої інстанції виходив із того, що після заміни за клопотанням позивача відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача - ОСОБА_1 позивач із заявою про уточнення позовних вимог до суду не звертався. Оскільки відповідачем у справі є ОСОБА_1, а позовні вимоги до останнього позивачем не заявлялися, то в такому випадку згідно вимог чинного законодавства пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Аналіз статтей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить про навність як обов'язку страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідного права страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Наведена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року (справа № 6-1цс14), яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

У матеріалах справи відсутні докази того, що водій забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_1 у встановлений законом і договором строк належним чином повідомив страхову компанію, з якою було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 23 листопада 2010 року.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам роз'яснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 у порушення ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у встановлений законом і договором строк не повідомив страховика про страховий випадок та не надав доказів здійснення ним такого повідомлення, це позбавило його права на відшкодування шкоди за його винні дії страховиком на підставі ст. 1194 ЦК України, а відтак відшкодування шкоди покладається на завдавача шкоди.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2010 року (справа № 6-1ц10).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Зазначеним обставинам, які безпосередньо стосуються предмета даного спору, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення про відмову у задоволенні позову ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт".

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, стягення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" шкоди в порядку регресу в розмірі 3705 грн. 24 коп., а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 351 грн. 20 коп.

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Український страховий стандарт" шкоду в порядку регресу в розмірі 3705 грн. 24 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 351 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач