Справа № 456/79/14 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/783/83/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськарйонного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану міста Стрия реєстраційнойної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськарйонного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану міста Стрия реєстраційнойної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_3 про визнання шлюбу недійсним відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність. Зокрема зазначає, що шлюб з ОСОБА_5 не заключав і в РАЦСі не був. Суд абсолютно безпідставно порахував, що в книзі обліку оприбуткування та витрачення бланків свідоцтв стоїть саме підпис ОСОБА_3. Стверджує що ніколи не був в приміщенні Стрийського РАЦСу і жодних його підписів ніде нема. Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги висновок почеркознавчої експертизи в якому вказано, що підпис в графі "підпис осіб, які одружуються" виконано не апелянтом, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису. Всі мотивації для того, щоб не брати до уваги цей висновок є надуманими. Просить рішення Стрийського міськарйонного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 11.01.2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 та відділу державної реєстрації актів цивільного стану м.Стрий реєстраційної служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області про визнання недійсним шлюбу з ОСОБА_5, укладеного 21.04.1993року в Стрийському міському відділі РАЦС Львівської області, актовий запис № 139.

Позов обґрунтовано тим, що при повернені у Німеччину в травні 1993 року з України, де перебував на роботі, взяв із собою ОСОБА_5, очікуючи народження їх спільної дитини. При розірванні шлюбу в Німеччині, ОСОБА_3 поставила вимоги про її утримання, що потягло оспорювання позивачем законності їх шлюбу. Підстави для визнання шлюбу недійсним, відповідно до ст..ст.45,15,48 КпШС УРСР, вказує матеріали кримінального провадження по факту підроблення підписів при реєстрації шлюбу між громадянином Німеччини ОСОБА_3 та громадянкою України ОСОБА_5 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 3139 від 21.04.1993року у відділі ЗАГС Стрийської держадміністрації Львівської області за ознаками злочину, передбаченого ч.1ст.358 КК України. Зокрема висновок №3526 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами кримінальної справи від 06.12.2010року, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_3 в графі "підписи осіб, які одружуються, виконані не ОСОБА_3, а іншої особою з наслідуванням його справжніх підписів.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсним шлюбу, оскільки судом не встановлено обставин, які відповідно до ст.45, 15-17 КпШС УРСР, дають підстави для визнання шлюбу недійсним.

Апеляційний суд в порядку апеляційного провадження, відповідно до вимог ст..303 ЦПК України, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених ст..309ч.1 ЦПК, для зміни чи скасування рішення суду.

Судом дотримано норми матеріального права, застосовано закон, який регулює спірні правовідносини, саме який діяв на час реєстрації шлюбу, а висновки суду першої інстанції є обґрунтованими.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року, оскільки відповідно до п. 1 розділу VІІ "Прикінцеві положення" СК України, зазначений Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що актовий запис був учинений у відділі ЗАГС м. Стрия 21 квітня 1993 року, отже до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Кодексу про шлюб та сімю України, що діяв на той час.

Відповідно до ст.45 КпШС УРСР, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15- 17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку.

Статтею 15 КпШС УРСР встановлено, що для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку. Шлюбний вік, відповідно до ст.16 КпШС УРСР, встановлюється у 18 років для чоловіків і в 17 років для жінок.

Перешкодами до укладення шлюбу, відповідно до ст..17 КпШС УРСР, є перебування в іншому шлюбі, родинні відносини, недієздатність внаслідок душевної хвороби чи недоумства.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не було доведено, як це передбачено ст..60 ЦПК України, наявність передбачених законом, який діяв на той час, підстав для визнання шлюбу недійсним.

Позивач не обґрунтовував недійсність шлюбу доводами про його фіктивність, а також не покликався у доводах позову на неможливість укладення шлюбу через перебування в іншому шлюбі у ФРН.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи та зібраних доказах у їх сукупності, у межах заявлених вимог, з дотриманням принципу диспозитивності за ст..11 ЦПК, оцінка доказів та їх виклад у мотивувальній частині рішення проведено у відповідності до вимог ст.212-214 ЦПК України.

Висновки суду першої інстанції відповідають роз"ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю" від 12.06.1998року №16. У п.8 зазначеної Постанови зазначено, що при розгляді справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що на підставі ст.45 КпШС відповідний позов може бути задоволено незалежно від часу реєстрації шлюбу, якщо буде встановлено, що вона мала місце за відсутності взаємної згоди осіб, які одружувалися, зокрема: коли хтось із них у той момент не розумів значення своїх дій або не міг керувати ними; якщо ці особи (або одна з них) не мали наміру створити сім'ю (укладали фіктивний шлюб); якщо вони (хтось із них) не досягли шлюбного віку і його не було знижено в установленому законом порядку (крім випадків вагітності дружини або народження дитини), а також якщо шлюб було зареєстровано між особами, з яких хоча б одна перебувала в іншому шлюбі, або між родичами по прямій висхідній чи низхідній лінії, між повнорідними й неповнорідними братами та сестрами, між усиновителями й усиновленими або між особами, з яких хоча б одна на час реєстрації шлюбу була визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби чи недоумства. Якщо на час вирішення позову про визнання шлюбу недійсним відпали обставини, які відповідно до закону були перешкодою для його укладення (особа досягла шлюбного віку або була поновлена в дієздатності; померла особа, за наявності шлюбу з якою укладався новий шлюб, тощо), суд відмовляє в позові й одночасно визнає, що шлюб є дійсним починаючи з дня, коли відпала така перешкода. Смерть особи, яка на час укладення шлюбу перебувала в іншому шлюбі, не належить до випадків, які виключають визнання нового шлюбу недійсним. У тих випадках, коли шлюб було розірвано, вимоги про визнання його недійсним можуть розглядатися судом, коли рішення останнього про розірвання шлюбу скасовано або одночасно заявляються вимоги про анулювання запису про реєстрацію розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя.

Таким чином, порушень чи неправильного застосування норм матеріального права судом першої інстанції не допущено.

У апеляційній скарзі апелянт як на підставу скарги покликається на неправильну оцінку доказів судом першої інстанції. Однак і такі доводи апеляційний суд відкидає, враховуючи зміст норм процесуального права.

Зокрема, відповідно до ч.1ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (ч.2ст.212 ЦПК). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності (ч.3ст.212 ЦПК).

Саме сукупність доказів та їх взаємний зв"язок свідчать про недостатність обґрунтування позову та суперечливість доказів позивача, враховуючи встановлені обставин справи, які не спростовані та не заперечуються позивачем та його представником. А саме, що позивач в період з 1987 р. по травень 1993р. працював в групі німецьких спеціалістів по будівництву об'єктів в м. Стрию і проживав в с. Яблунівка Стрийського району де в жовтні 1992 р. познайомився з ОСОБА_3, з якою вони підтримували шлюбні стосунки і жінка повідомила про її вагітність; оформляли візу для виїзду у Німеччину "для воз"єднання сім"ї", спільно у 1993році виїжджали з України у Німеччину на прізвищі ОСОБА_3, у Німеччині оформляли документи як подружжя на придбання будинку, перевезли доньку відповідачки до Німеччини, у школі оформляли документи дитини як подружжя ОСОБА_3; подаючи позов у 2000році про розірвання шлюбу у Німеччині, позивач вказував, що шлюб був укладений у присутності службовця відділу РАГС у м.Стрию, реєстрація тривала пів години, після чого він повернувся на роботу, а святкували вже увечері, дружина виселилась з їх спільного житла у 1999році, а вже у 2003році у справі про розірвання шлюбу та поділ майна в Німеччині подав заяву, де зазначив про недійсність шлюбу.

Тобто позивач змінював правову позицію та підстави позову, що в часовому плані пов"язується із заявленими майновими вимогами дружини до нього про її утримання при розірванні шлюбу та про поділ спільного майна подружжя у справі, що розглядається судом Німеччини. У вересні 2006року звертався до Стрийського міськрайонного суду Львівської області про визнання шлюбу неукладеним та про заборону використання прізвища. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 12.12.2013року було скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову у позові про визнання шлюбу неукладеним та заборону використання прізвища.

Відтак, колегія суддів погоджується з оцінкою доказів суду першої інстанції, зокрема щодо висновку почеркознавчої експертизи №3526 від 06.12.2010року, проведеної у порушеній по факту кримінальній справі, яка у подальшому була закрита без встановлення винних осіб та пред"явлення будь-кому обвинувачення.

Крім того, не зважаючи на роз"яснення процесуальних прав судом першої інстанції при розгляді справи відповідно до ст.10 ЦПК, позивачем чи його повноважним представником не заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у цій цивільній справі. Представник ОСОБА_2 наполягав на достатності доказів для задоволення позову. Як доказ позивачем наводиться експертне дослідження, проведене у кримінальній справі, що не може оцінюватись судом як висновок експерта відповідно до ст.66 ЦПК.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові N 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду", висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

У матеріалах справи наявний лише висновок експерта Кучинської В.О. №3526 (копія), відповідно до якого питання перед експертом сформульовані не судом, без врахуванням принципу рівності учасників судового розгляду у здійсненні процесуальних прав, без дотриманням вимог ст.10, 66, 31, 53, 143, 144, 147 ЦПК, а дізнавачем Стрийського РВ ЛМУУМВСУ лейтенантом міліції Українцем Л.Б. (а.с.21).

Судом першої інстанції було дано належну оцінку цьому доказу, обґрунтовано звернено увагу на те, що експертне дослідження підпису позивача у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 1993року проводилось по зібраних у відділі міліції умовно вільних зразках підписів 2010року та інших документах 2007 і 2009років, тобто через понад 10 років від події, отже без дотримання науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30.12.2004 № 144/5 з наступними змінами та доповненнями).

Апеляційний суд відкидає також доводи щодо неналежної оцінки доказів у справі щодо номера паспорта позивача, зазначеного при реєстрації шлюбу, та перебування на час реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 у іншому зареєстрованому шлюбі, оскільки такі доводи не ґрунтуються на доказах у справі. Крім того, обставини перебування позивача у шлюбі з ОСОБА_3 (ОСОБА_3) перевірялись судами ФРН при розгляді його позову про розірвання шлюбу, ухваленні рішення суду про розірвання шлюбу та виділення в окреме провадження вимог про поділ майна подружжя ОСОБА_3, яке було скасовано та передано на новий судовий розгляд до дільничого сімейного суду Рудольштадт- філіалу Заальфельд на підставі рішення Вищого земельного суду Тюрингії (Німеччина) від 20.07.2006року лише з процесуальних підстав - необґрунтованого роз"єднання позовних вимог про розірвання шлюбу і майнових вимог (а.с.129-138). Остаточного рішення у справі немає.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обгрунтованість рішення. Рішення суду ухвалене в межах заявлених вимог, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не ставлять під сумнів його законність.

На підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, визнаючи, що рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра