Справа № 522/7461/14-ц
Провадження № 2/522/1102/15
РІШЕННЯ
Іменем УКРАЇНИ
03» березня 2015 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Мітяєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», за участі третіх осіб ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним іпотечного договору,
в с т а н о в и в
Позивач звернулася до суду із вказаними вимогами, за уточненими позовними вимогами просила визнати іпотечний договір від 25.10.2007 року, а також договір поруки №153094 від 25.10.2007 року, укладені між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , недійсними, здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки в Державному реєстрі речових прав; зняти заборону відчуження з предмета іпотеки і здійснити державну реєстрацію припинення обтяження предмету іпотеки (заборони відчуження) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В обґрунтування позову наводила на наступні обставини. 25.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №00, за яким ОСОБА_3 отримано споживчий кредит в сумі 62 500,0 доларів США. 25.10.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №153094, за яким ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №00 від 25.10.07 року. 25.10.2007 року між банком та позивачем укладений іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Втім, іпотечний договір не був погоджений у встановленому порядку з Органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав неповнолітніх та малолітніх дітей при вирішенні питання щодо розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються. У квартирі, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором, на час укладання договору проживав і нині проживає неповнолітня дитина подружжя син позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи зазначене, позивачка просить визнати зазначений договір іпотеки недійсним.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» у судове засідання не з`явився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. При цьому, судом враховано, що представником ТОВ «Кей-Колект» вдруге подано заяву про відкладення судового засідання у зв`язку із неможливістю прибуття у судове засідання, втім, жодних доказів щодо поважності вказаної обставини суду не представив, у зв`язку із чим суд позбавлений права оцінити повторну неявку у судове засідання представника як таку, що відбулася з неповажних причин.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, відповідно до раніше поданої заяви просив суд розглядати справу за його відсутності.

Представник позивача надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції подав заяву, відповідно до якої просив відмовити у задоволенні позовної заяви.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про місце, час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Беручи до уваги те, що окремі представники відповідачів скористалися наданими процесуальним законом правами, висловили свої правові позиції з приводу поданого позову, суд вбачає підстави для розгляду справи в загальному порядку очного розгляду справи.

Суд вислухав пояснення учасників по справі, дослідив матеріали справи, за результатами чого вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником сторонами письмових доказів; при цьому, ухилення від явки представників відповідачів від явки в судове засідання позбавило суд умов вважати доведеними інші обставини, зобов`язало ґрунтуватися на наданих позивачем та не заперечених відповідачами доказах.

25 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (надалі за текстом банк) та ОСОБА_3 укладений договір про надання споживчого кредиту №00, за яким ОСОБА_3 отримано споживчий кредит в сумі 62 500,0 доларів США.

25 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки №153094, за яким ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №00 від 25.10.07 року.

25 жовтня 2007 року між банком та позивачем укладений іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань позичальника передала банку в іпотеку нерухоме майно: квартиру під АДРЕСА_1 . Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстровано в реєстрі за №3524.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом А.Б. Брандіс, за реєстровим № 8232.

Згідно наданої позивачем довідки про склад сім`ї та прописки (реєстрації) від 02 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 з 04.09.2000 року, неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04 вересня 2000 року.

Таким чином, на момент укладення оспорюваного договору іпотеки у квартирі була зареєстрована малолітня особа ОСОБА_2 , який згідно з свідоцтвом про народження від 19 січня 2000 року є сином позивачки.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

За правилом ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Отже, одним із правочинів, які не вправі вчиняти батьки або особи, які їх замінюють, без дозволу органів опіки та піклування, відповідно до ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», є такий договір, що має своїм предметом відмову від майнових прав дитини, до яких відноситься і право користування жилим приміщенням.

При цьому, відповідно до п. 44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладання договору. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у квартирі, яка передана в іпотеку 25 жовтня 2007 року, починаючи з 04 вересня 2000 року і по цей час безперервно, що підтверджується оригіналом довідки ЖБК «Технологічний» №63 від 02 квітня 2014 року.

В матеріалах справи також наявна копія довідки ЖБК «Технологічний» №62 від 19 вересня 2007 року, згідно із якою вбачається, що станом на 25 жовтня 2007 року ОСОБА_2 за адресою спірної квартир зареєстрований не був, ці відомості судом не визнаються такими, що відповідали дійсності.

Згідно з ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

За правилом ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши наведені докази у їхньому взаємному зв`язку та сукупності, суд зобов`язаний прийняти до уваги доказ, що був поданий суду в оригіналі, а саме: довідку ЖБК «Технологічний» №63 від 02 квітня 2014 року, згідно із яким ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у названій квартирі починаючи з 04 вересня 2000 року.

При цьому, судом враховано, що обставини, вказані у зазначеній довідці відповідачем належним чином спростовані не були, інших доказів, які б могли вплинути на оцінку судом наявних в матеріалах справи доказів, не надано.

Одночасно, судом підлягають врахуванню такі обставини, що навіть в разі спростування або відсутності факту реєстрації названої неповнолітньої особи за адресою спірної квартири на момент укладення договору іпотеки, проте згода органу опіки та піклування на укладення оспорюваного договору була обов`язково потрібною, з огляду на такі приписи законодавства.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст.6 цього Закону для реєстрації особа або її законний представник подає, окрім іншого, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.

Аналіз наведених положень Закону у своїй сукупності надає підстави для висновку, що передумовою для здійснення дій з реєстрації місця проживання особи є, перш за все, наявність права проживання за певною адресою, як такого, у суб`єкта наведеного права. Тобто, законом передбачається можливість реєстрації місця проживання або перебування лише за умови доведення наявності у особи суб`єктивного права на проживання в конкретному житлі та сам факт такого проживання у ньому.

Як вбачається з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Виходячи з наведеного правила відсутність реєстрації місця проживання чи місця перебування не є умовою для набуття й реалізації права, або підставою для його обмеження, у цьому випадку права неповнолітнього ОСОБА_2 на користування зазначеною квартирою, а так само права проживання разом із позивачкою за адресою спірної квартири, яке гарантовано йому правилом статті 29 ЦК України.

Так, згідно з ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років (таким є вік ОСОБА_2 на момент укладення договору іпотеки), є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечене відповідачами, на час укладання оспорюваного договору іпотеки у квартирі АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_1 , а й, отже, правом користування цією квартирою був наділений і малолітній ОСОБА_2 .

Самий факт наявності чи відсутності реєстрації ОСОБА_2 за адресою квартири на момент укладення договору іпотеки відповідно до правила не ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не впливає на визнання наявності та реалізацію права проживання в малолітнього з матір`ю ОСОБА_1 ; таким правом ОСОБА_2 наділений з моменту народження поза залежністю від наявності чи відсутності реєстрації.

Отже, згідно зі ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для укладення спірного договору іпотеки наявність згоди органу опіки та піклування була обов`язковою умовою вчинення такого правочину.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч.ч.1,6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Резюмуючи, суд має зробити висновок, що іпотечний договір від 25.10.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , не відповідає вимогам зазначених норм законодавства, що є підставою для визнання його недійсним.

В частині вимог про визнання договору поруки №153094 від 25.10.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , недійсним суд вважає за обґрунтоване відмовити, оскільки позивачем не наведено вказану вимогу певними обставинами та доводами, з огляду на що суд визнає її необґрунтованою, що виключає можливість задоволення такої позовної вимоги.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача щодо внесення відповідних записів про припинення іпотеки та відповідних обтяжень, оскільки такі вимоги не складають окремого спору між сторонами, жоден з відповідачів на сьогоднішній день не заперечує такого права позивача в разі визнання договору іпотеки недійсним.

Разом з цим, суд вважає за необхідне на підставі ст.217 ЦПК України встановити, що рішення є підставою для внесення відповідних записів про припинення іпотеки та припинення обтяження предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За правилом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 29, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 61, 213, 215 ЦПК України, СУД
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», за участі третіх осіб ОСОБА_3 , Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання недійсним іпотечного договору задовольнити частково.

Визнати недійсним іпотечний договір від 25.10.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №3524.

Встановити, що рішення є підставою для внесення відповідних записів про припинення іпотеки та припинення обтяження предмету іпотеки квартири під АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Стягнути в рівних частках з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С.О. ПОГРІБНИЙ
03.03.2015