Провадження №2/200/21/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 лютого 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

14.10.2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку за набувальною давністю, в якому посилається на те, що домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, належить їй разом з її чоловіком на підставі цивільної правової угоди у вигляді розписки. При зверненні позивача до КП ДМБТІ з приводу реєстрації права власності на домоволодіння на цій земельній ділянці за вищевказаною адресою їй було відмовлено, оскільки право власності на самочинне будівництво може бути визнано лише судом за особо, яка здійснила самочинне будівництво. Тому позивач вважає, що оскільки вона мешкає в даному домоволодінні з 1972 року, добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується майном, вона просить визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, за набувальною давністю та зобов'язати відповідача розробити необхідну документацію щодо видання їй свідоцтва про право власності на домоволодіння та свідоцтво про право власності на земельну ділянку.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі на підставі матеріалів справи.

Представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місяце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про перенесення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому процесі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ч.1-5 ст.126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Як встановлено судом, актом про відвід земельної ділянки від 11.07.1960 року, ОСОБА_2 було відведено ділянку в користування площею 448 кв.м., за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням виконкому Кіровської райради депутатів працюючих №525 від 31.05.1960 року було надано громадянину ОСОБА_2 право індивідуального будівництва жилого будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці та було здійснено.

23.06.1960 року Договором укладеним між ОСОБА_2 та Кіровським райвиконкомом, ОСОБА_2 було надано вищевказану земельну ділянку в безстрокове користування для будівництва житлового будинку.

12.06.1972 року ОСОБА_2 переуступив позивачеві разом з її чоловіком - ОСОБА_3 виділену йому земельну ділянку під будівництво житлового будинку, площею 0,448 га. за адресою АДРЕСА_1 та продав побудовану на цій ділянці тимчасову будову та будматеріали для будівництва будинку. Вказаний договір оформлений у вигляді розписки та підписаний в присутності свідків.

Листом КП ДМБТІ №6719 від 25.06.2010 року на заяву позивача було надано відповідь, що проведення інвентаризації самочинно побудованого домоволодіння, можливо після надання власником заяви встановленої форми, документу, яким підтверджується набуття права власності на нерухомість, тому не можливо виконати замовлення за вказаною адресою.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно.

На день розгляду даної справи користувачем земельної ділянки є ОСОБА_2 Позивач не скористалась своїм правом на оформлення титульного права на вказану земельну ділянку у відповідності до діючого законодавства.

Житловий будинку, який позивач в процесі життя побудувала на цій ділянці, є самочинним будівництвом, а не чужим майном, щоб надавало можливість застосовувати набувальну давність для визнання права власності за позивачем.

Оскільки позивач не є користувачем або власником земельної ділянки, і існує певна позасудова процедура набуття такого права на земельну ділянку, після чого є певна процедура оформлення права власності на самочинну забудову, розташовану на цій земельній ділянці, яка встановлена діючим законодавством, тому суд дійшов висновку, що даний позов подано передчасно та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11,15,37,60,214,215,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, про визнання права власності - відмовити.

Позивачем рішення може бути оскаржене на протязі десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, шляхом подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва