АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/530/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48, 50 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітнього сина.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

06 жовтня 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітнього сина.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказував на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1. В свідоцтві про його народження відповідач записаний батьком.

21 лютого 1995 року ОСОБА_9, його матір, розірвала шлюб з ОСОБА_6 і за рішенням суду ОСОБА_6 сплачував аліменти на його утримання.

Свої обов'язки відповідач по утриманню неповнолітньої дитини виконував не сумлінно, аліменти сплачував лише до 01 грудня 1998 року, після чого виплата припинилась, місце його перебування було невідоме.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2006 року ОСОБА_6 був визнаний безвісти відсутнім з жовтня 2002 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 березня 2007 року ОСОБА_6, визнаний померлим з 03 квітня 2007 року.

В цей час позивач знаходився на утриманні своєї бабусі ОСОБА_10, яка рішенням виконкому Сосновської районної ради від 21 січня 2005 року № 26 була призначена його опікуном.

З 24 лютого 2006 року до 30 вересня 2011 року на користь ОСОБА_10 на його утримання держава в особі управління ПФУ м. Черкаси виплачувала пенсію по втраті годувальника.

А з 01 жовтня 2011 року по 30 квітня 2013 року пенсія по втраті годувальника була переведена на ім'я позивача, оскільки він став повнолітнім.

В січні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до управління ПФУ м. Черкаси з заявою про призначення пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання. У зв'язку з цим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2013 року скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2006 року.

З квітня 2013 року управління ПФУ в м. Черкаси припинило виплату ОСОБА_8 пенсії і звернулося до суду з позовом про стягнення надміру виплаченої пенсії в сумі 17 252 грн., а рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси позов задоволено. Хоча, згідно з розрахунком Соснівського відділу ДВС, відповідач заборгував по аліментах на утримання неповнолітньої дитини 33 762,81 грн..

З 01 вересня 2011 року позивач є студентом психологічного факультету Черкаського національного університету ім. Б.Хмельницького денної форми навчання. Термін навчання до 01 липня 2015 року. ОСОБА_8 має матеріальні труднощі, а тому потребує матеріальної допомоги.

Просив суд стягнути з відповідача аліменти на користь повнолітнього сина ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частини доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_8 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 06 жовтня 2014 року і до закінчення навчання, але не більш як до двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_6 до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір в розмірі 121,80 грн..

Стягнуто з ОСОБА_8 до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір в розмірі 121,80 грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 просять скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2014 року як незаконне і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_8 в задоволенні його позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 1-2), ОСОБА_8 обґрунтовував свої вимоги тією обставиною, що шлюб між його батьками 21 лютого 1995 року було розірвано, за рішенням суду відповідач ОСОБА_6, який являється його батьком, сплачував аліменти на його утримання. Свої зобов'язання по утриманню неповнолітньої дитини відповідач виконував лише до 01 грудня 1998 року, після чого виплата аліментів припинилася. Оскільки на даний час, позивач являється студентом психологічного факультету Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького і потребує матеріальної допомоги, тому просив стягувати з ОСОБА_6 на його користь аліменти в розмірі 1/3 частини доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визнав обгрунтованими доводи позовної заяви та вважав, що відповідач отримуючи щомісячну пенсію має змогу сплачувати аліменти на користь повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не більше чим до досягнення позивачем двадцяти трьох років.

Повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив із того, що для виникнення вказаного зобов'язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; дитина продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі; у зв'язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги; батько дитини має можливість надавати матеріальну допомогу.

Однак, колегія суддів вважає, що встановивши сукупність юридичних фактів для виникнення права на стягнення аліментів на повнолітнього сина, суд першої інстанції недостатньо врахував матеріальний стан відповідача, те, що ОСОБА_6 проживає в незареєстрованому шлюбі та утримує власну родину і ту обставину, що він є непрацюючим інвалідом III групи та отримує пенсію.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_8, дійсно є сином відповідача ОСОБА_6 і звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Сторони не заперечили тієї обставини, що ОСОБА_6 є інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання, крім того, дана обставина підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії (а.с. 51) та копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 52).

З матеріалів справи, а саме довідки управління ПФУ в м. Черкасах № 19473/98 від 27 жовтня 2014 вбачається, що розмір пенсії по інвалідності ОСОБА_6 в 2014 році встановлено 949 грн..

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 має власну родину, з якою проживає у трикімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1. Вищевказаний факт підтверджується актом мешканців будинку № 13 від 29 жовтня 2014 року (а.с. 53) завіреним мокрою печаткою КП «Соснівська СУБ».

В суді апеляційної інстанції представником відповідача надано відомості того, що саме ОСОБА_6 оплачує рахунки за комунальні послуги надані мешканцям квартири АДРЕСА_1, оскільки в платіжних рахунках-повідомленнях споживачем послуг вказаний ОСОБА_6.

З наданих сторонами доказів вбачається, що єдиним доходом відповідача є пенсія по інвалідності.

Доводи позивача та його представника, приведені у запереченні на апеляційну скаргу про те, що відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватись та сплачувати аліменти не спростовують того, що на час ухвалення рішення суду, відповідач отримує лише пенсію по інвалідності в розмірі 949 грн. на місяць і не має інших прибутків, які давали б змогу сплачувати аліменти в даний час.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення й ухвалити нове рішення або змінити рішення, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи.

У постанові Пленуму ВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховним судом наголошено, що суди, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинні враховувати: стан здоров'я дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна обставина зазначена і в ст. 199 ЦПК України, в якій також зазначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини справи, а саме те, що відповідач являється інвалідом ІІІ групи, загального захворювання; має пенсію в розмірі 949 грн. на місяць, інших доходів крім пенсії не отримує; підтверджено факт його проживання з ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13; надано докази сплати відповідачем комунальних платежів за трикімнатну квартиру, в якій він проживає в незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13 та її дочкою та онучкою та враховуючи, що мати позивача протягом останніх 15 років працює за кордоном також зобов'язана надавати йому допомогу після досягнення ним повноліття і до 23 років вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі було проаналізовано вищевказані докази та ухвалено помилкове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_6, приведені в апеляційній скарзі вказують на відсутність можливості у нього сплачувати аліменти, вони підтверджені наданими доказами і дають всі підстави для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення районного суду підлягає до скасування, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітнього сина скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітнього сина відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :