АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Сухомлінов С.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Шевченко ТетяниВікторівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнано наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Міський комерційний банк» за № 52-П від 26 січня 2015 року про звільнення ОСОБА_2 незаконним.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді керівника служби-головного юрисконсульта Служби з питань претензійно-позовної роботи з проблемною заборгованістю ПАТ «Міський комерційний банк».

Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь ОСОБА_2 10673,75 грн. середнього заробітку за вимушений прогул.

Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» в дохід держави 243,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 8923,25 грн.

22 червня 2015 року представник ПАТ «Міський комерційний банк» подав заву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року залишено без задоволення заяву представник ПАТ «Міський комерційний банк» про перегляд заочного рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Міський комерційний банк» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач не заявляв самостійної вимоги про визнання звільнення незаконним, а тому судом безпідставно засновано положення ст. 235 КЗпП України.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 16 січня 2012 року обіймав посаду головного юрисконсульта служби з питань претензійно-позовної роботи з проблемною заборгованістю ПАТ «Міський комерційний банк», а з 01 лютого 2013 року був переведений на посаду керівника служби-головного юрисконсульта служби з питань претензійно-позовної роботи з проблемною заборгованістю (а. с. 4-5).

На підставі наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Міський комерційний банк» №725-П від 25 листопада 2014 року було скорочено посаду керівника-головного юрисконсульта Служби з питань претензійно-позовної роботи з проблемною заборгованістю Відділу по роботі з проблемною заборгованістю ПАТ «Міський комерційний банк».

26 листопада 2014 року ОСОБА_2 було вручено попередження про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням посади, яку він обіймає. У попередженні було зазначено, що вакантні посади у ПАТ «Міський комерційний банк» станом на 25 листопада 2014 року відсутні (а. с. 8).

Наказом ПАТ «Міський комерційний банк» № 52-П від 26 січня 2015 року позивача було звільнено з роботи з 27 січня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників (а. с. 6).

09 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним наказ уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Міський комерційний банк» за № 52-П від 26 січня 2015 року про його звільнення, поновити його на посаді керівника служби-головного юрисконсульта Служби з питань претензійно-позовної роботи з проблемною заборгованістю ПАТ «Міський комерційний банк» та стягнути з ПАТ «Міський комерційний банк» на його користь 10673,75 грн. середнього заробітку за вимушений прогул. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ПАТ «Міський комерційний банк» незаконно звільнило його з роботи згідно п.1 ст. 40 КЗпП України і не запропонувало іншої посади, чим порушило його трудові права.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України звільнення з підстави скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, а одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави з роботи, робітника повинно бути поновлено на роботі органом, який розглядає спір, а при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 зазначив, що після скорочення його посади у ПАТ «Міський комерційний банк» протягом всього періоду з моменту попередження, а саме з 26 листопада 2014 року до 27 січня 2015 року вводились вакантні посади, але жодна з яких не була йому запропонована. Зокрема, у вказаний період на роботу до банку на посаду начальника відділу по роботі з проблемною заборгованістю було прийнято ОСОБА_3, начальником юридичного відділу було прийнято ОСОБА_4, головним спеціалістом служби з питань претензійно-позовної роботи з проблемною заборгованістю було прийнято ШевченкоТ.В., головним спеціалістом відділу по роботі з проблемною заборгованістю прийнято ОСОБА_5

ПАТ «Міський комерційний банк» не надав суду доказів на спростування наведених ОСОБА_2 обставин, доказів відсутності вакантних посад, які б відповідали кваліфікації позивача за період з 26 листопада 2014 року до 27 січня 2015 року. Також ці обставини не заперечуються і в обґрунтуванні апеляційної скарги на рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання незаконним наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Міський комерційний банк» за № 52-П від 26 січня 2015 року про звільнення ОСОБА_2, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання апелянта на неправильне застосування положень ст. 235 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Шевченко Тетяни Вікторівни, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», відхилити, а заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді