Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2015 Справа №607/17059/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Тернопільського відділення ПАТ «Український інноваційний банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Тернопільського відділення ПАТ «Український інноваційний банк», третя особа ОСОБА_2, в якому просить визнати недійсним кредитний договір №164/06-ф від 14.12.2006 р., з моменту його вчинення.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у 2009 році Тернопільське відділення ПАТ «Український інноваційний банк» звернулось до позивача із позовом про стягнення грошових коштів за кредитним договором. З моменту отримання вказаної позовної заяви ОСОБА_1 дізналася про те, що нібито між нею та ПАТ «Укрінбанк» було укладено кредитний договір №164/06-ф від 14.12.2006 року, за яким вона отримала грошові кошти в сумі 200 000 гривень. За фактом протиправного формування пакету документів для видачі вказаного кредиту, 14.09.2010 року, прокурором міста Тернополя було порушено кримінальну справу стосовно службових осіб Тернопільського підрозділу AT «Укрінбанк». У листопаді 2011 року Тернопільським міськрайонним судом у цій кримінальній справі постановлено обвинувальний вирок. Про порядок оформлення кредиту їй нічого не відомо. Ніяких заяв в АТ «Укрінбанк» про отримання кредиту вона не писала. Будь-яких грошових коштів за даним кредитним договором ОСОБА_1 в Банк не сплачувала. У зв'язку з цим просить суд визнати недійсний договір №164/06-ф укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі Тернопільського відділення ПАТ «Український інноваційний банк» 14 грудня 2006 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позов підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві, просить його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову за безпідставністю та просить у задоволенні позовної заяви відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.12.2006 року між ОСОБА_1 (Позичальником) та АТ "Укрінбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрінбанк" (Кредитором) було укладено кредитний договір №164/06-ф, сума кредиту за яким складає 200 000 гривень.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 07 листопада 2011 року у кримінальній справі №1-34/2011р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 (у попередній редакції), ч.2 ст.367 (у попередній редакції) КК України, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 (у попередній редакції) КК України.

Зазначеним вироком встановлено, що з прибуткових касових ордерів УПП «Металоресурси» вбачається, що отримані по кредитному договору № 164/06-ф, укладеному між Тернопільською філією АТ «Укрінбанк» та фізичною особою ОСОБА_6, грошові кошти були внесені в касу даного підприємства.

Крім цього, вироком Тернопільського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року, за результатами розгляду кримінального провадження №0000393 від 12 грудня 2012 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Як вбачається із вказаного вироку суду, «…на початку травня 2006 року, у директора УПП «Металоресурси» ОСОБА_2 виник злочинний намір, направлений на внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 за місцем реєстрації підприємства в м.Борщів вул..промислова,3 вніс до офіційного документу Балансу УПП «Металоресурси» за 2 квартал 2006 року в статтю «Короткострокові кредити банків» рядок 500, завідома неправдиву інформацію про відсутність на початок та кінець звітного періоду відомостей про суму поточних зобов»язань підприємства перед банками за отриманими позиками, хоча протягом січня-червня 2006 року УПП «Металоресурси» отримано кредитні кошти від ТФ АТ «Укрінбанк» на загальну суму 1000000 гривень. Так, згідно прибуткового касового ордеру, виданого УПП «Металоресурси» №23 від 16 травня 2006 року УПП «Металоресурси» прийняло від ТФ АТ «Укрінбанк» грошові кошти в сумі 200 000 гривень на підставі кредитного договору №61/06-ф від 16 травня 2006 року…». «…згідно прибуткового касового ордеру, виданого УПП «Металоресурси» №23 від 16 травня 2006 року, УПП «Металоресурси» прийняло від ТФ АТ «Укрінбанк» грошові кошти в сумі 200 000 гривень на підставі кредитного договору №61/06-ф від 16 травня 2006 року…».

Згідно із ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Будучи допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 (ОСОБА_6) суду пояснила, що вгрудні 2006 року від гр.ОСОБА_7 отримала пропозицію щодо підписання документів в АТ «Укрінбанк». Суми кредиту їй ніхто не називав. Вона погодилась на умови представлені ОСОБА_2, так як повністю довіряла йому і підписала документи, які їй представив працівник «Укрінбанку». Вказаний працівник представив їй перелік документів і вказав місце, де поставити підписи, що вона і зробила. Які саме документи вона підписувала не знає, так як не ознайомлювалась з ними. Із змістом документів представлених їй у банку вона не ознайомлювалась, оскільки знала, що кредит буде отриманий і використаний підприємством, директором якого являвся ОСОБА_2 Під час того, коли вона перебула в «Укрінбанку» на прохання ОСОБА_7 і підписувала документи, також тоді надала копії свого паспорту та картки про присвоєння ідентифікаційного номера якомусь працівнику банку. Яке майно передавалось в заставу по кредиту їй не відомо, вона ніякого власного майна в заставу не надавала, так як не мала його в наявності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що з 2004 року був директором приватного підприємства «Металоресурси». Приблизно в 2005 року він познайомився із службовими особами АТ «Укрінбанк», а саме з ОСОБА_4, ОСОБА_5 У квітні-травні 2006 року працівник банку ОСОБА_5 запропонував оформити на УПП «Металоресурси» ще один кредит для поповнення обігових коштів підприємства. Під час процедури оформлення кредитів ОСОБА_5 просив надати ксерокопії паспортів працівників УПП «Металоресурси», мотивуючи це тим, що вони нібито будуть поручителями підприємства перед Банком. Він особисто надавав йому частину ксерокопій паспортів працівників, які працювали на УПП «Металоресурси». Грошові кошти, які отримувались за документами підготовленими ОСОБА_5, останній привозив йому на офіс, де він приймав їх у касу підприємства та видавав відповідні прихідні квитанції. Працівникам підприємства, у тому числі позивачу ОСОБА_1, він пояснював, що цей кредит повністю оформляється на підприємство, а вони лише є поручителями. Також працівникам УПП «Металоресурси» він пояснив, що заставу під кредити надає підприємство та приватне підприємство «Термет», яке також займалось оптовою переробкою брухту чорних металів. ОСОБА_5 протягом 2006-2007 років оформляв кредити на фізичних осіб, у тому числі ОСОБА_6.

Як вбчається із копії прибуткового касового ордера, УПП «Металоресурси»с отримало від ТФ АТ "Укрінбанк" за кредитним договором 164/06-ф від 12.12.2006 року кошти у сумі 200 000 грн.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, 1. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.203 ЦК України, 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, кошти за оспорюваним кредитним договором були отримані УПП "Металоресурси" безпосередньо від ТФ АТ "Укрінбанк", тому суд приходить до переконання, що даний оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому кредитний договір 164/06-ф від 12.12.2006 року слід визнати недійсним на підставі ч.5 ст.203, ст.215 ЦК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 203, 215, 1046 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Тернопільського відділення ПАТ «Український інноваційний банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №164/06-ф від 14 грудня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан