У Х В А Л А

іменем україни

2 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 19 січня 2006 року у сумі 22 317 грн 81 коп. та сплаченого судового збору.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2014 року позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь понесених нею судових витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 2 361 грн 60 коп. за необґрунтовані дії позивача.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 2 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року, заяву ОСОБА_3 задоволено. На її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто судові витрати, пов'язані з проведенням експертизи в сумі 2 361 грн 60 коп.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить судові рішення скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд виходив із того, що понесені відповідачем, ОСОБА_3, у справі про стягнення кредитної заборгованості судові витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи, підлягають стягненню з банка, позивача, який подав заяву про залишення його позову без розгляду, а, отже, за його необґрунтовані дії.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов передчасно та з порушенням вимог процесуального закону.

Судом установлено, що у провадженні суду знаходилась справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3. про стягнення кредитної заборгованості.

У ході розгляду справи за клопотанням ОСОБА_3 була призначена та проведена судово-почеркознавча експертиза, за яку вона заплатила 2 361 грн 60 коп. Зазначена сума є судовими витратами (п. 4 ч. 3 ст. 79, ст. 86 ЦПК України).

Після цього за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України позов банка про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб'єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У зв'язку з цим висновок апеляційного суду про компенсацію судових витрат, здійснених ОСОБА_3, лише за те, що позивач, банк, подав заяву про залишення його позову без розгляду, є передчасним і таким, що не відповідає вимогам закону.

Таким чином, за змістом ч. 3 ст. 89 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов'язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред'явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Ураховуючи наведене, ухвала апеляційного суду у силу п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України не може вважатися законною й підлягає скасуванню, а справа направленню до апеляційного суду на новий судовий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик