УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Великодмитровицька сільська рада Обухівського району Київської області, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що з 26 лютого 1999 року її мати ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 та у лютому 2006 року ОСОБА_8 склав заповіт на ім'я позивачки - ОСОБА_4, який був посвідчений секретарем Великодмитровицької сільської ради, даним заповітом останній все своє майно заповів позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку та земельної ділянки у с. Великі Дмитровичі Обухівського району Київської області.

21 березня 2012 року позивачці стало відомо від секретаря Великодмитровицької сільської ради про те, що 7 грудня 2011 року за два тижні до смерті ОСОБА_8 склав новий заповіт, яким все своє майно заповів сину від першого шлюбу ОСОБА_5

Позивачка вважає заповіт складений ОСОБА_8 7 грудня 2011 року таким, що суперечив дійсному волевиявленню вітчима, оскільки останній вчинив його під час загострення хвороби, під впливом сестри та в час, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тим більше, що вітчим взагалі ніколи не спілкувався зі своїм сином ОСОБА_5 після розірвання шлюбу в 1998 році.

Також у своєму позові позивачка зазначила, що у 2011 році у ОСОБА_8 було діагностовано рак легенів з метастазами у головний мозок. З 7 листопада по 13 грудня 2011 року перебував на стаціонарному лікуванні у Київському міському клінічному онкологічному центрі, де отримував лікування та сильнодіючі наркотичні знеболюючі.

Посилаючись на вищевикладене, та посилаючись на те, що вітчим отримував важке лікування, не впізнавав людей, розмовляв нерозбірливо, тому при складанні заповіту 7 грудня 2011 року він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 6 листопада 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено, визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_8 7 грудня 2011 року на користь ОСОБА_5, засвідчений Великодмитровицькою сільською радою Обухівського району Київської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просила скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 липня 2014 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 6 листопада 2014 року, оскільки вони законні та обґрунтовані, так як хвороба істотно впливала на здатність ОСОБА_8 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, під час укладання 7 грудня 2011 року, що також підтверджується матеріалами справи та актом посмертної судово-психіатричної експертизи, який був складений комісією Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об'єднання» Відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз від 31 січня 2014 року № 33-ц, а тому суди попередніх інстанцій, виходячи із наданих сторонами та досліджених доказів в тому числі і показів свідків, прийшли до обґрунтованого висновку про те, що вчинений померлим правочин - заповіт є таким, що підлягає визнанню недійсним з підстав передбачених положенням ст. 225 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна І.М. Завгородня