26.05.2015 Справа № 756/3893/15-ц
унікальний № 756/3893/15-ц
провадження №2/756/2870/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Оболонський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06 від 25 грудня 2006 року, додаткових угод до нього та кредитного договору № 35-1/1000К-07 від 18 грудня 2007 року,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06 від 25 грудня 2006 року, додаткових угод до нього та кредитного договору № 35-1/1000К-07 від 18 грудня 2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що генеральний договір, укладений між ОСОБА_1 (позичальник) та Банком, не відповідає вимогам законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем не було надано позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повну інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, що позбавило позивача можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки внаслідок її отримання. На думку позивача, складений банком кредитний договір всупереч ст. 626 ЦК України передбачає наявність прав тільки у банку, не встановлюючи при цьому прав для позичальника, натомість відповідальність за невиконання умов договору передбачена тільки для позичальника, і не передбачається для банку. Позивач вважає умови спірного договору несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності вони містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, у зв'язку з чим для нього настали негативні наслідки. Крім того, позивач вказує, що умовами договору не передбачено попередження споживача про те, що він несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором, а також що банк не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу.

На підставі викладеного, просить визнати генеральний договір на здійснення кредитних операцій №35-1/233Г-06 від 25 грудня 2006 року, кредитний договір №35-1/1000К-07 від 18 грудня 2007 року, а також додаткові угоди до нього №1 від 15 квітня 2010 року, №2 від 15 квітня 2010 року, №3 від 15.04.2010 року, №4 від 15 квітня 2010 року, №5 від 07 квітня 2011 року, №6 від 07 квітня 2011 року, №7 від 25 серпня 2011 року, №8 від 09 липня 2012 року, №9 від 09 липня 2012 року, №10 від 24 липня 2013 року, №11 від 24 липня 2013 року, №12 від 26 червня 2014 року та №13 від 26 червня 2014 року недійсними.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначив, що генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06 був укладений 25 грудня 2006 року, тобто до набрання чинності постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, якою передбачено обов'язок банку у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. У зв'язку з цим положення вказаної постанови не поширюються на правовідносини за спірним генеральним договором. Крім того, позивача було ознайомлено в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту в банку, попереджено про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань несе він та надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюті зобов'язання під час погашення заборгованості позичальника за кредитом та процентами за користування ним.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06, за умовами якого банк надає послуги позичальнику по здійсненню кредитних операцій, а саме видача кредитів, відкриття кредитних ліній.

Відповідно до п. 1.1 генерального договору порядок і умови надання вказаних послуг визначаються в додаткових договорах, що укладаються в рамках цього договору.

Відповідно до п. 9.4 генерального договору всі зміни та додатки до договору оформляються в письмовій формі додатковими угодами, які є невід'ємними частинами договору.

В рамках вказаного генерального договору 18 грудня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у тимчасове платне користування у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 65000 доларів США з датою погашення кредитної лінії 24 грудня 2008 року з платою за користування кредитом 13,5% річних, а також додаткові угоди до генерального договору №1 від 15 квітня 2010 року, №2 від 15 квітня 2010 року, №3 від 15.04.2010 року, №4 від 15 квітня 2010 року, №5 від 07 квітня 2011 року, №6 від 07 квітня 2011 року, №7 від 25 серпня 2011 року, №8 від 09 липня 2012 року, №9 від 09 липня 2012 року, №10 від 24 липня 2013 року, №11 від 24 липня 2013 року, №12 від 26 червня 2014 року та №13 від 26 червня 2014 року.

Відповідно до п. 7.4 додаткової угоди №1 від 15 квітня 2010 року (а.с.13, зворот), підписаної позичальником, в разі якщо позичальник є фізичною особою та використовує кредит на споживчі потреби, то укладенням генерального договору на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06 від 25 грудня 2006 року він підтверджує, що до укладення ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у банку, попереджений банком про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе позичальник, йому надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості позичальника за кредитом та процентами за користування ним.

З кредитного договору та додаткових угод до генерального договору вбачається, що даний договір та додаткові угоди є невід'ємними частинами генерального договору на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06 від 25 грудня 2006 року.

З наведеного вбачається, що Банк ознайомив позивача в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, попередив про те, що позивач несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором, позивачу було надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості позичальника за кредитом та процентами за користування ним, а позивач підтвердив це своїм підписом, та відповідно погодився зі всіма умовами генерального та кредитного договорів, а також додаткових угод до генерального договору, підписавши їх.

За таких обставин суд приходить до висновку, що генеральний та кредитний договір, як і додаткові угоди до генерального договору укладено у відповідності до вимог закону, тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору на здійснення кредитних операцій № 35-1/233Г-06 від 25 грудня 2006 року, додаткових угод до нього та кредитного договору № 35-1/1000К-07 від 18 грудня 2007 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко