Справа № 759/8299/14-ц
Провадження № 2/486/199/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Бобровського І. М.

при секретарі Зацепіній І.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Южноукраїнську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся с позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, збитків від інфляції та 3 % річних за договором позики.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 03 квітня 2012 року уклав з відповідачем договір позики, за яким передав йому 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року. Відповідач борг не повернув, тому він вимушений звернутися до суду. В позові ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4 - 69278 гривень основного боргу, 277.11 гривень збитків від інфляції та 1468.15 гривень 3 % річних, а разом 71023.26 гривень. В подальшому позивач збільшив позовні вимоги і остаточно просить стягнути з відповідача 69278 гривень основного боргу, 20118.66 гривень збитків від інфляції та 2469.09 гривень 3 % річних, а разом 91865.75 копійок і 953.84 гривень судових витрат.

В свою чергу ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 з зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним. Мотивує зустрічний позов тим, що грошей від позивача не отримував, а договір позики є фіктивним, в зв'язку з тим, що його було укладено без наміру правових наслідків, які обумовлювались цим договором.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Пояснила, що 03 квітня 2012 року ОСОБА_3 уклав з відповідачем договір позики, за яким передав йому 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року. Відповідач борг не повернув, тому просить стягнути з ОСОБА_4 69278 гривень основного боргу, 20118.66 гривень збитків від інфляції, 2469.09 гривень 3 % річних, а разом 91865.75 копійок і 953.84 гривень судових витрат. Зустрічний позов не визнала.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала повністю і пояснила, що ніяких грошей від позивача відповідач не отримував. Договір позики було оформлено з метою погашення недостачі яка виникла в результаті роботи відповідача у позивача. Наведені позивачем розрахунки суми боргу представник відповідача не заперечувала. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і задовольнити зустрічний позов.

Вислухавши представників сторін, допитавши в якості свідка позивача ОСОБА_3, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 03 квітня 2012 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір позики, за яким передав йому 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року.

Договір позики було посвідчено 03 квітня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5.

Відповідно до п. 10 Договору, договір вважається укладеним з моменту передачі позикодавцем грошей позичальникові. Підписання цього договору позичальником свідчить про отримання грошей від позикодавця.

В судовому засіданні ані відповідач, ані його представник не заперечували проти того, що ОСОБА_4 особисто підписав договір позики від 03 квітня 2012 року, а тому у суду не має підстав вважати, що відповідач не одержував гроші від позивача.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В зустрічній позовній заяві відповідач стверджує, що договір позики було укладено під тиском ОСОБА_3

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не представив жодного доказу насильства з боку ОСОБА_3, а тому ці твердження суд оцінює критично.

Крім того відповідач зазначає, що договір позики є фіктивним, оскільки він був укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

На ці твердження слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_3 зазначив, що в квітні 2012 року відповідач звернувся до нього з проханням про позику грошей для відкриття власного бізнесу і можливості з прибутків розраховуватись за шкоду яку він завдав підприємству в якому працював. Свідок зазначив, що він погодився з проханням відповідача, передав йому 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року і запропонував оформити договір позики нотаріально, про що отримав згоду ОСОБА_4 3 квітня 2012 року вони оформили договір, за умовами якого відповідач мав розраховуватись щомісячно рівними частками, проте умови договору відповідач не виконав.

Таким чином, для визнання фіктивним договору позики між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 від 03 квітня 2012 року не має правових підстав.

Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до договору позики від 03 квітня 2012 року відповідач зобов'язався повернути позивачу 69278 гривень, в строк до 03 квітня 2013 року (а.с. 5).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач гроші не повернув, що в суді визнав.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача належить 69278 гривень основного боргу.

Крім того, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 69278 гривень основного боргу, 20118.66 гривень збитків від інфляції, 2469.09 гривень 3 % річних, а разом 91865.75 копійок.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 953 гривні 84 копійки судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 91865 (дев'яносто одну тисячу вісімсот шістдесят п'ять) гривень 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 953 гривні 84 копійки.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду І. М. Бобровський