04.06.2015 Справа № 756/2632/13-ц
Номер провадження 2/756/13/15
Номер справи 2/756/2632/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Яценко Н.О.

при секретарі Головатюк І.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особа: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_6 про визнання недійсними правочинів, скасування реєстрації , реєстрація права власності та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа : ОСОБА_6 , Головне Управління юстиції в місті Києві про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

14.02.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

02.02.2015 року остаточно уточнивши позовні вимоги позивач зазначає, що 24.10.2002 року між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири за довіреністю, посвідченою Фоєю Л.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07.10.2002 року за реєстровим № 6918. Згідно з договором ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2. Відчужувана квартира загальною площею 22 кв.м. складається з однієї кімнати площею 10,3 кв.м. і належить дарувальнику на підставі договору купівлі-продажу нерухомості зареєстрованого на Київській універсальній біржі 04.08.1995 року за реєстровим № А 2693/5739 та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 08.08.1995 року за № 5055. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. та зареєстрований в реєстрі за № 6349.

Зазначає, що вказаний договір дарування квартири має бути визнаний недійсним, як угода, яка не відповідає вимогам закону. На момент її укладення, тобто 22.10.2002 року , довіреність , видана ОСОБА_2 ОСОБА_7 07.10.2002 року була припинена, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер. Відповідач ОСОБА_2 , завідомо знаючи про смерть ОСОБА_7 з яким проживала в незареєстрованому шлюбі і про смерть якого повідомила медичні органи та 11.10.2002 року отримала лікарське свідоцтво № 131 про його смерть, видану ОСОБА_7 довіреність не повернула, а 24.10.2002 року, через два тижні після її припинення уклала оспорювану угоду.

Внаслідок укладення ОСОБА_2 договору дарування від імені ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_3 отримала права власника на квартиру АДРЕСА_2. Вказує, що права власника на спірну квартиру у ОСОБА_3 виникли вже після того, як ОСОБА_2, як особа, якій була видана довіреність, дізналася про її припинення, та й сама ОСОБА_3 яка є рідною дочкою ОСОБА_2 повинна була знати про припинення довіреності ще до виникнення прав власника на квартиру.

ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_7 Внаслідок незаконного укладення ОСОБА_2 від імені його батька договору дарування належної йому квартири порушено права ОСОБА_1 як спадкоємця. Про порушення свого права позивач дізнався навесні 2012 року. Зокрема, в квітні 2012 року від співробітників міліції йому стало відомо, що в його батька ОСОБА_7 на праві приватної власності була однокімнатна квартира в м.Києві за адресою : АДРЕСА_2, яку він купив 04.08.1995 року, а після його смерті ОСОБА_2 від імені батька незаконно подарувала цю квартиру своїй дочці. З приводу незаконних дій щодо спадкового майна ОСОБА_7 Оболонським РУ ГУ МВС України в м.Києві 15.12.2012 року порушено кримінальну справу за ч.4 ст.190 КК України. Після цього ОСОБА_1 подав заяву до 11-ї Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та звернувся з даним позовом до суду.

Зазначає, що договір дарування квартири АДРЕСА_2 , укладений 24.10.2002 року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_7 з порушенням вимог закону, має бути визнаний недійсною угодою. Внаслідок визнання договору дарування квартири недійсною угодою, ОСОБА_3, як сторона недійсної угоди, що отримала в дарунок квартиру, повинна повернути її ОСОБА_1 як спадкоємцю померлого ОСОБА_7 , який був іншою стороною недійсної угоди.

Окрім того, як стало відомо позивачу, у власності його покійного батька ОСОБА_7, крім зазначеної вище квартири, договір дарування якої оспорюється , знаходилася також квартира АДРЕСА_1, яку він придбав 04.11.1999 року. Квартира загальною площею 30,5 кв.м. складається з однієї житлової кімнати площею 15,1 кв.м. і належала ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Соловйовим Г.Л. державним нотаріусом 21-ї Київської державної нотаріальної контори 04.11.1999 року за реєстром № 2-2638 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 02.12.1999 року за № 33767.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер. Через майже 6 років після його смерті , 27 червня 2008 року , від імені ОСОБА_7, було укладено договір купівлі-продажу цієї квартири, за яким ОСОБА_7 нібито продав, а ОСОБА_11 , за якого видавав себе належний відповідач у справі ОСОБА_5 купив квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу квартири посвідчено Праведник Н.О. державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 9-3970, зареєстровано в державному реєстрі правочинів 27.06.2008 року за № 2988215 та зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права вланості на об*єкти нерухомого майна 07.07.2008 року в реєстрову книгу № 33767.

Зазначає, що договір купівлі-продажу квартири від 27.06.2008 року має бути визнаний недійсним як правочин, укладений з порушенням вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Договір купівлі-продажу квартири від 27.06.2008 року був укладений ОСОБА_5 під іменем ОСОБА_11 з ОСОБА_7 фізичною особою , яка померла, отже не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності і не могла виявити своє волевиявлення.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 , яка за недійсним правочином перейшла у власність ОСОБА_11 , підлягає поверненню ОСОБА_1, як спадкоємцю померлого ОСОБА_7, який був іншою стороною недійсного правочину.

Однак після цього ОСОБА_5, видаючи себе за ОСОБА_11 і користуючись підробленим паспортом на ім*я останнього, 13.10.2008 року в свою чергу уклав договір купівлі-продажу квартири, за яким він продав , а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу квартири посвідчено Морозовою С.В. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 25121. Як зазначено в п.1.2 цього договору, вказана квартира (нерухоме майно) належить продавцю , яким в договорі іменується ОСОБА_11 на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу квартири від 27.06.2008 року. Вважає, що оскільки ОСОБА_11 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 внаслідок укладення недійсного правочину, який не створює юридичних наслідків, договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений ОСОБА_11 з ОСОБА_4 також має бути визнаний недійсним як договір купівлі-продажу товару, укладений особою, яка не була його власником , тобто як правочин , зміст якого суперечить ЦК України. (ст.203 ч.1, 215 ч.1 ЦК України) .

Внаслідок незаконного укладення ОСОБА_5 під іменем ОСОБА_11 з його покійним батьком договору купівлі-продажу належної останньому квартири порушено право ОСОБА_1 як спадкоємця. Про порушення свого права позивач дізнався лише навесні 2012 року від співробітників міліції які повідомили, що в його батька ОСОБА_7 на праві приватної власності була однокімнатна квартира в м.Києві за адресою : АДРЕСА_1, яку він купив 04.11.1999 року, а через 6 років після його смерті квартиру нібито купив у покійного батька ОСОБА_11, а потім перепродав ОСОБА_4 З приводу незаконних дій щодо вказаного спадкового майна ОСОБА_7 Оболонським РУ ГУ МВС України в м.Києві 15.12.2012 року порушено кримінальну справу за ч.4 ст.190 КК України. Після цього ОСОБА_1 подав заяву до 11-ї Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та звернувся до суду.

Посилаючись на ст.ст. 48,59, 69, , 70, 71 та 404-1 ЦК УРСР, ст.ст. 25, 30, 203, 215, 216, 658 ЦК України просить суд визнати недійсною угодою, яка не відповідає вимогам закону з моменту укладення, договір дарування квартири АДРЕСА_2, укладений 24.10.2002 року між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 6349;

скасувати державну реєстрацію, проведену Київським міським бюро технічної інвентаризації , договору дарування квартири від 24.10.2002 року, укладеного між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 6349;

зареєструвати права власності на квартиру АДРЕСА_2, за ОСОБА_1, який проживає за адресою : АДРЕСА_3, як спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7;

визнати недійсним правочином договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27.06.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 посвідчений державним нотаріусом першої Київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 9-3970;

визнати недійсним правочином договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13.10.2008 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі № 25121;

скасувати державну реєстрацію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 13.10.2008 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 25121;

зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_3, як спадкоємцем померлого 10.02.2002 року ОСОБА_7

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь позивача судовий збір в сумі 3441 грн.

ОСОБА_4 через свого представника звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи ГУЮ в м.Києві, ОСОБА_6 , який судом об*єднано з первісним позовом. В обґрунтування позову вказує, що оскільки ОСОБА_1 не визнає право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1, власником якої вона є на даний час, а тому посилаючись на ст.ст. 319, 334, 338ЦК України просить суд визнати право власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1 на її користь судовий збір 3441 грн.

В судових засіданнях представник позивача ОСОБА_1, який також є представником третьої особи ОСОБА_6 первісний позов підтримав, з урахуванням уточнень та просив задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Позивач ОСОБА_1 також первісний позов підтримав та просив задовольнити проти зустрічного позову заперечував та просив відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судових засіданнях проти первісного позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні з посиланням на те, що ОСОБА_7 проживав з ОСОБА_2 однією сім*єю впродовж 8 років, позивачу ще до смерті батька було відомо про наявність АДРЕСА_2 , так як ОСОБА_7 був прописаний в ній з 1995 року і позивач просив свого батька в ній пожити. Також при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів також зазначалася адреса вказаної квартири. Зазначала, що позивач протягом строку визначеного законом не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини . Також просила суд застосувати позовну давність до всіх позовних вимог в повному обсязі та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти задоволення первісного позову заперечувала з посиланням на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, невірно обрано спосіб захисту порушених прав та не доведено порушення саме ОСОБА_4 будь-яких прав чи охоронюваних законом інтересів позивача просила в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позо задовольнити , а також проводити в подальшому судові засідання без участі ОСОБА_4 та її представників. Суд вважає за можливе закінчити розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_4 та її представникаю

Відповідача ОСОБА_5 в судові засідання не з'являвся про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи - представник Головного управління юстиції в м.Києві також не з*являвся в судове засідання, про розгляд справи повідомлявся належним чином, суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення представників сторін, позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі суд встановив наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.08.1995 року ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 103 т.1)

04.11.1999 року відповідно до договору купівлі ОСОБА_7 придбав квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 100 т.1)

07.10.2002 року ОСОБА_7 видав довіреність на ім'я ОСОБА_2 з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності з усіма необхідними повноваженнями з питань придбання на його ім'я, відчуження (продаж , дарування , міна ) тощо. (а.с.40 т.2)

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_7 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 14 т.1)

Статтею 69 ч.1 п.6 ЦК УРСР визначено, що чинність довіреності припиняється внаслідок смерті громадянина, який видав довіреність.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.70 ЦК УРСР права і обов'язки , що виникли внаслідок дій особи, якій видана довіреність до того, як ця особа дізналася або повинна була дізнатися про її припинення, зберігають силу для того, хто видав довіреність , і його правонаступників щодо третіх осіб. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або повинна була знати, що дія довіреності припинилася.

При припиненні довіреності особа, якій вона видана , або її правонаступники повинні негайно повернути довіреність.

Проте, відповідач ОСОБА_2 , знаючи про смерть ОСОБА_7, оскільки отримувала лікарське свідоцтво про смерть, довіреність не повернула, а фактично після її припинення дії уклала спірну угоду.

24.10.2002 року ОСОБА_7 від імені якого діяла ОСОБА_2 за дорученням посвідченим Фоєю Л.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07.10.2002 року за реєстровим № 6918 подарувала , а ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_2. (а.с.41 т.2) На даний час вказана квартира зареєстрована на ім'я відповідача ОСОБА_3

11.02.2003 року ОСОБА_6 , в строки визначені законом, подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7, який на день смерті мешкав за адресою : АДРЕСА_1. (а.с. 89 зворотня сторона т.1).

ОСОБА_6 є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження та відноситься до першої черги спадкоємців за законом.

Як убачається з довідки ЖЕК 503 за жовтень 2003 року ОСОБА_7 проживав та був зареєстрований АДРЕСА_1. (а.с.93 т.1) , тобто спадкоємці знали про наявність вказаної квартири, що не позбавляло можливості спадкоємців перевірити статус спадкового майна.

22.12.2012 року ОСОБА_6 подав заяву до нотаріальної контори про надання згоди на подання ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги за законом, заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. (а.с. 93 звор. т.1)

22.12.2012 року позивач ОСОБА_1 подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 (а.с.94 т.1) Факт родинних стосунків з померлим підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.12 т.1).

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що з ОСОБА_7 працювали на одній кафедрі. Був також знайомий з його сім'єю. За декілька днів до смерті ОСОБА_7 сказав, що все своє майно залишає дружині ОСОБА_2 . Сини не знають де похоронений батько, на могилі не були і на похоронах не були.

Свідок ОСОБА_19 надав суду аналогічні пояснення.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що з ОСОБА_7 у нього були дружні стосунки, разом служили в армії. Потім стали товаришувати. ОСОБА_7 проживав разом з ОСОБА_2 Син ОСОБА_7 ОСОБА_1 вчився в військовому училищі, потім його відрахували, в подальшому він пішов по кримінальній стопі.

Син ОСОБА_1 знав про наявність квартир у батька, так як після першої судимості син до нього приходив і бажав пожити у батька, оскільки мати його виганяла, про ці обставини йому відомо зі слів ОСОБА_7

Як убачається з матеріалів справи в 1997 році колишня дружина ОСОБА_7 подавала позов про стягнення з нього аліментів, про що було винесено рішення Мінським районним судом м.Києва . В тексті постанови зазначена адреса проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_2, що свідчить про те, що позивач його брат ОСОБА_21 та їх мати ОСОБА_22 ,колишня дружина спадкодавця, знали про спірну квартиру ще при житті батька.

В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_4 просили суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Окрім того, перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня , коли почалося його виконання.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 зазначеної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до довідки Державного департаменту України з питання виконання покарань ОСОБА_1 відбував покарання у місцях позбавлення волі в період часу з 09 вересня 1998 року по 09 березня 2005 року. (а.с. 206 т.1).

Як пояснював представник позивача на час смерті спадкодавця його довіритель знаходився в місцях позбавлення волі і про смерть батька він дізнався від матері лише через півроку після смерті батька. Також суду пояснив, що його довіритель знав, що батько проживає в квартирі, проте не знав статусу житла.

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що з приводу незаконних дій ОСОБА_2 його довіритель дізнався в 2012 році зі слів працівників міліції коли була порушена кримінальна справа . Зі змісту постанови про порушення кримінальної справи від 21.08.2012 р. убачається, що в період часу ІНФОРМАЦІЯ_3 року невстановлена слідством особа, шахрайським шляхом заволоділа спадковим майном, а саме квартирою АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7 Приводом до порушення кримінальної справи послужила заява ОСОБА_1 (а.с. 21 т.1) , аналогічна довідка надана і до нотаріальної контори. (а.с.99 т.1).

Суд вважає, що строки позовної давності слід рахувати з моменту коли особа дізналася про відкриття спадщини, а не з часу визначення статусу житла, а тому враховуючи наявність заяви про застосування строків позовної давності слід відмовити в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 через сплив позовної давності.

Відповідно слід відмовити і в похідних вимогах про скасування державної реєстрації та у вимозі про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру, при цьому слід зазначити , що зі змісту позову не убачається до якого державного органу заявлені дані вимоги.

Окрім того, в ході розгляду справи встановлено, що у власності спадкодавця ОСОБА_7 на час відкриття спадщини перебувала квартира АДРЕСА_1.

Як убачається з договору купівлі-продажу від 27.06.2008 року, ОСОБА_7 продав , а ОСОБА_11 придбав АДРЕСА_1. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений державним нотаріусом першої Київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. (а.с.100 т.1).

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов*язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього повну грошову суму.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

На момент укладення договору купівлі-продажу від 27.06.2008р. власника спірної квартири ОСОБА_7 в живих не було, він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто вказаний договір є не недійсним, а нікчемним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог , які встановлені частинами першою - третьою, п*ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин , якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) . У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 подала заяву про застосування строків позовної давності. Позивачем не доведено ту обставину, що він чи-то інший спадкоємець його рідний брат ОСОБА_6 не знав про наявність у батька вказаної квартири, оскільки подаючи заяву про прийняття спадщини, а також довідку з місця проживання батька адресою проживання ОСОБА_7 зазначено адрес - АДРЕСА_1.

В ході розгляду справи встановлено , що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. (а.с.182)

Як убачається зі змісту договору купівлі-продажу від 13.10.2008 року ОСОБА_11 відчужив квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4, власником якої вона є і на даний час. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. (а.с. (112 т.1) та зареєстровано в БТІ 24.10.2008 року.

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 22.08.2013 року засуджено ОСОБА_5 за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, якому інкриміновано пособництво шляхом надання засобів для підроблення документа, а саме паспорта на ім*я ОСОБА_11 та використання при укладенні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 шляхом надання нотаріусу завідомо підробленого паспорта на ім'я ОСОБА_11 зі своєю вклеєною фотокарткою, представившись яким, здійснив підписи від його імені в договорі купівлі-продажу. Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 фактично були укладені ОСОБА_5 під чужим іменем.

Однак , вимога про визнання недійсним правочином договору купівлі-продажу АДРЕСА_1 , укладений 13.10.2008 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 не підлягає також задоволенню, оскільки , а ні спадкодавець а ні його спадкоємець не є стороною в даному договорі. Відповідно відсутні правові підстави для задоволення вимог про скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу від 13.10.2008 року та реєстрації права власності.

Отже, враховуючи вищевикладене, в задоволенні первісного позову слід відмовити в повному обсязі.

При цьому не підлягає задоволенню і зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру, оскільки на даний час за вказаною особою зареєстровано право власності на спірний об'єкт , у неї існує правоустановчий документ на спірну квартиру в оригіналі ,який не втрачений , не визнаний недійсним чи-то нікчемним, як і в межах заявлених вимог не заявлявся віндикаційний позов , а тому відсутні правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_4 на АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.69 , 70 ч.2, 3, 71, 76, 80 ЦК УРСР, 257, 261, ч.3 ст.267, 203, 215 ЦК України, , ст. ст. 10, 11, 15, 60, 169, 208, 209, 212 - 215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 , суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: