АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №648/4169/13-ц Головуючий в суді 1 інстанції: Сокирко Л.М.
Номер провадження 22ц/791/149/ 2015 Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 29 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2014 року в справі за позовом Агрофірми - радгоспу «Білозерський» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Агрофірма - радгосп «Білозерський» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної при виконанні трудових обов'язків, посилаючись на те, що відповідачка з 01.08.2011 року працювала на посаді завідуючого складом паливно - мастильних матеріалів і 01.08.2011 року з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

У ході проведення на складі ревізії 05.09.2013 року та 20.09.2013 року виявлено недостачу паливно - мастильних матеріалів на загальну суму 102774,42грн. про що складені акти, з якими відповідач погодилася підписавши їх, однак у добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду відмовляється.

З огляду на викладене та з урахуванням уточнених у ході розгляду справи позовних вимог позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 99965,60грн. та судовий збір у розмірі 3441грн.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 06.11.2014 року позов задоволено.

Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь агрофірми - радгоспу «Білозерський» матеріальну шкоду в сумі 99965грн., судовій збір у сумі 3441грн., а всього 103406грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному об'ємі, зазначаючи, що висновки суду в спірних правовідносинах не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права.

Зокрема, суд не прийняв до уваги доводи відносно того, що вона підписала лише акт перевірки залишків паливно - мастильних матеріалів і не визнавала розмір шкоди, суд також не звернув увагу на ті обставини, що при визначенні залишків комісією використовувалися метерштоки, які не проходили щорічної повірки, а при визначенні розміру недостачі застосовувався коефіцієнт природної втрати пального вищим ніж під час списання паливно - мастильних матеріалів у кінці щомісячного звіту. Не прийняв до уваги суд також її доводи відносно звернення до керівництва з приводу неналежної якості ємкостей, у яких зберігається паливо, недовозу постачальником палива та відсутності її вини в недостачі лічильника.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до трудового законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135? КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей (ч.1ст.134 КЗпП України).

Частиною першою статті 135? КЗпП України передбачено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 3 постанови №14 від 29.12.1992 року (із послідуючими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків, може мати місце лише при встановленні судом наявності обов'язкових складових для настання матеріальної відповідальності, а саме: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями працівника її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Виходячи зі змісту даних норм для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності за втрату матеріальних цінностей необхідно, щоб працівник безпосередньо обслуговував грошові або товарні цінності та вчинив умисно або необережно дії, які дають власнику або уповноваженому органу підстави для покладення на працівника матеріальної відповідальності

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 з 01.08.2011 року була переведена на посаду завідуючого складом паливно - мастильних матеріалів гаражу Агрофірми - радгоспу «Білозерський», наказ №150-к від 30.07.2011 року.

01.08.2011 року між агрофірмою - радгоспом «Білозерський» та ОСОБА_3 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого ОСОБА_3 прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за всі матеріальні цінності, які передані їй за інвентаризаційним описом (актом приймання - передачі, іншим документом) та надійшли в підзвіт протягом усього часу дії договору.

05.09.2013 року проведена інвентаризація паливно - мастильних матеріалів по гаражу с. Дніпровське за участю матеріально - відповідальної особи та складено акт про фактичну кількість на час перевірки в підзвіті ОСОБА_3 паливно - мастильних матеріалів (а.с.5-6).

В акті контрольної перевірки від 05.09.2013 року проведеної за участю матеріально - відповідальної особи зазначено, що згідно інвентаризаційного опису у підзвіті відповідача рахуються паливно - мастильні матеріали на загальну суму 353762,17грн., а фактично контрольною перевіркою виявлено на суму 251228,97грн., недостача паливно - мастильних матеріалів складає суму 99534,10грн.(а.с.7).

В акті контрольної перевірки від 20.09.2013 року проведеної за участю матеріально - відповідальної особи, встановлено нестачу підзвітних ОСОБА_3 паливно - мастильних матеріалів на суму 1528,74 грн. та лічильника до насосу на суму 1711,58 грн.(а.с.8-9).

При проведенні інвентаризації та контрольних перевірок ОСОБА_3 будь - яких претензій, у тому числі щодо засобів вимірювальної техніки, яка застосовувалася при проведенні інвентаризації не заявляла.

Обставини на які посилалася відповідач, як на можливу причину виникнення недостачі, а саме: невідповідність ємкостей для зберігання паливно - мастильних матеріалів; використання комісією при проведенні перевірки метерштоків, які не проходили щорічної повірки, не знайшли свого підтвердження і спростовані наявними в матеріалах справи доказами.

Проте, в ході судового розгляду справи в апеляційному порядку ОСОБА_3 надана накладна за №510 від 02.08.2012 року, що підтверджує повернення на адресу позивача після гарантійного ремонту насоса недостача якого в розмірі 1711,58грн. покладено на неї, при цьому позивачем належних доказів на підтвердження того, що після ремонту зазначений насос був переданий під звіт відповідача не надано, тому колегія суддів вважає, що суму матеріального відшкодування слід зменшити до 98254грн. (99965,60- 1711,58= 98254,02).

Окрім того, заперечуючи проти розміру матеріальної шкоди ОСОБА_3 заявила клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, яке задоволено судом і 03 березня 2015 року в справі була призначена судово - економічна експертиза, оплату за проведення, якої покладено на ОСОБА_3 і роз'яснено сторонам положення ст.146 ЦПК України.

У зв'язку з відмовою відповідачки від проведення оплати за виконання експертизи, у зв'язку з тяжким матеріальним станом, ухвала суду від 03.03.2015 року експертною установою залишена без виконання.

Відповідно до ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена або відмовити у його визнанні.

При цьому, колегія суддів враховує, що експертиза проведена не була, у зв'язку матеріальною неможливістю відповідача її оплати та відмовою позивача здійснити оплату її проведення, незважаючи на те, що за трудовим законодавством, саме на роботодавця покладено обов'язок доведення не тільки прямої дійсної шкоди та її розмір, а також якими неправомірними діями працівника її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його вина, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду.

Заперечуючи проти розміру матеріальної шкоди ОСОБА_3, посилалася на журнал обліку нафтопродуктів, який позивачем наданий не був, у зв'язку з його відсутністю в Агрофірмі - радгоспу, на час розгляду справи в апеляційному порядку (а.с.238,т.2) .

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта відносно того, що при прийманні паливно - мастильних матеріалів за товаротранспортними накладними коефіцієнт природної втрати пального був вищим, ніж під час списання в кінці місяця, оскільки в ході розгляду справи позивачем у зв'язку з тим, що списання паливно - мастильних матеріалів по акту інвентаризації від 05.09.2013 року здійснювалося без урахування норм природного спаду нафтопродуктів зменшено розмір матеріального відшкодування, а відповідачкою не надано належних доказів на підтвердження невідповідності застосованих коефіцієнтів та доказів того наскільки зазначений коефіцієнт вплинув на зниження паливно - мастильних матеріалів та збільшення розміру недостачі.

Доводи апелянта відносно того, що нестача паливно - мастильних матеріалів обумовлена неналежним станом технічного обладнання, складських приміщень, цистерн, носять характер припущень, оскільки в матеріалах справи відсутні належні письмові докази, відносно того, що відповідач зверталася до роботодавця із вимогою створення їй умов, які б забезпечували схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, доповідні записки, акти про пошкодження технічного обладнання чи інші докази, які б безпосередньо підтверджували та були в причинно - наслідковому зв'язку з виявленою недостачею паливно - мастильних матеріалів.

Разом із тим, колегія суддів враховуючи, що позивачем не доведено конкретні обставини заподіяння шкоди та положення частини 2 ст.137 КЗпП України, вважає можливим із урахуванням майнового стану відповідачки розміру її заробітної плати (за останні шість місяців - 2084грн.), відсутність інших доходів, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей віком 15 та 11 років, наявність кредитних зобов'язань, зменшити розмір покриття шкоди до 49127грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України зменшенню підлягає і сума судових витрат з 3441грн. до 1720,50грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розміру матеріального відшкодування слід змінити, зменшивши стягнуту судом суму з 99965,60грн. до 49127грн., а суму судових витрат із 3441грн. до 1720,50грн. і загальну суму з 103406грн. до 50847,50грн. (49127грн.+ 1720,50грн.= 50847,50грн).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2014 року змінити, зменшивши стягнуту судом суму матеріального відшкодування із 99965,60грн. до 49127грн., суму судових витрат із 3441грн. до 1720,50грн., а загальну суму зі 103406грн. до 50847,50грн.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: