у х в а л а

іменем україни

28 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П. О.,

суддів: Євграфової Є. П., Іваненко Ю. Г.,

Завгородньої І. М., Остапчука Д. О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки, стягнення збитків та компенсації моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 18 травня 2010 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала позику в розмірі 79 259 грн зі сплатою 6 % у місяць від суми позики, з кінцевим терміном повернення - 18 травня 2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ним та відповідачами було укладено договір іпотеки, за умовами якого останні передали в іпотеку позивачу належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вказаним договором позики та з урахуванням уточнень, просив у рахунок погашення заборгованості за цим договором у сумі 171 050 грн 96 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, зі встановленням вартості предмета іпотеки незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент її реалізації шляхом проведення прилюдних торгів.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики та іпотеки від 18 травня 2010 року, стягнення 170 060 грн збитків та 5 тис. грн компенсації моральної шкоди.

Посилались на те, що ОСОБА_3 відповідно до чинного законодавства не має права на отримання відсотків за договором позики, а вказані договори укладені ними у зв'язку з фінансовими труднощами, внаслідок збігу тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 18 травня 2010 року сумі 161 914 грн 06 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах за оцінкою, визначеною суб'єктом оціночної діяльності.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 з кожної по 809 грн 57 коп. судового збору.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 з кожної по 809 грн 57 коп. судового збору скасовано.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_4 не в повному обсязі виконала зобов'язання за договором позики, тому відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, виходив із того, що позивачі у суді не довели обставин, на які посилались як на обґрунтування своїх вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що прострочена заборгованість за договором позики не є співмірною із вартістю предмета іпотеки - двокімнатною квартирою АДРЕСА_1. Відповідач виконала значний обсяг зобов'язань за договором позики, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсягу його прав.

Судові рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ніким не оскаржуються, тому в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряються.

У той же час із висновками апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_3 повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 18 травня 2010 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надав ОСОБА_4 позику в сумі 79 259 грн, що на день передачі грошей було еквівалентно 10 тис. доларів США, а остання зобов'язалась сплачувати проценти в розмірі 6 % на місяць від суми позики в гривнях, що є еквівалентом 600 доларів США, до дня фактичного повернення позики.

Пунктом 2 вказаного договору сторони погодили, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 18 травня 2011 року в гривнях в еквіваленті 10 тис. доларів США відповідно до курсу НБУ на день повернення позики.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між ОСОБА_3., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідачі передали в іпотеку ОСОБА_3 належну їм двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.4 укладеного іпотечного договору вартість предмета іпотеки становить 250 тис. грн.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_4 зобов'язання за договором позики виконала не в повному обсязі, сума неповернутої позики становить 6 тис. доларів США, що станом на 09 лютого 2015 року становить 138 783 грн 48 коп., та з урахуванням 1 тис. доларів США, що еквівалентно 23 130 грн 58 коп., штрафу та 9 136 грн 90 коп. - 3 % річних загальна заборгованість становить 171 050 грн. 96 коп., яку позивач і просив стягнути на свою користь шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У той же час, вирішуючи питання співмірності заборгованості за позикою з вартістю предмета іпотеки та вважаючи, що залишок боргу не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсягу його прав, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд не врахував, що приписами ч. 3 ст. 39 Закону № 898-IV передбачено право суду відмовити у позові про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Між тим термін дії договору позики закінчився 18 травня 2011 року, а тому посилання суду як на підставу для відмови в задоволенні позову на відсутність збитків внаслідок порушення боржником основного зобов'язання є помилковим.

Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині вирішення позову ОСОБА_3 не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України в цій частині підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П. О. Гвоздик

Судді: Є. П. Євграфова

І. М. Завгородня

Ю. Г. Іваненко

Д. О. Остапчук