РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/8211/15-ц

Провадження № 2/638/4255/15

07 серпня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарі Вороніні Д.Г.

за участю :

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства « Теплоенергомонтаж » « Про стягнення заборгованості по заробітної платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, компенсації за невикористану щорічну відпустку та моральної шкоди »,-

В С Т А Н О В И В:

18.05.2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до Дзержинського райсуду м. Харкова з позовом до ПАТ « Теплоенергомонтаж » « Про стягнення заборгованості по заробітної платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, компенсації за невикористану щорічну відпустку та моральної шкоди ». Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що з 24.12.1979 року по 24.09.2012 року вона працювала в Харківському монтажно-налагоджувальному управлінні тресту «Теплоенергомонтаж», яке в подальшому було перейменоване на ХМУ ПАТ «Теплоенергомонтаж», на посаді інспектора відділу кадрів.

24.09.2012 року вона була звільнена з підприємства відповідача на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Розмір її заробітної плати за час роботи на підприємстві складав 2000 гривень щомісячно, з восьмигодинним робочим днем та пятиденним робочим тижнем.

На день звільнення відповідач не виплатив її заробітну плату за період часу з 01.01.2012 року по 24.09.2012 року, також при звільненні її не виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за 2012 рік.

Її письмове звернення від 12.08.2013 року про необхідність виплати її заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку відповідачем залишено без уваги та відповіді. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у звязку з порушенням термінів його виплати її підприємством не нараховувався та не виплачувався. Інформація щодо розміру її середньої заробітної плати та інших обов»язкових виплат її відповідачем надана не була. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітної платі за період з 01.01.2012 року по 24.09.2012 року в загальній сумі 17600 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у звязку з порушенням термінів його виплати за період з 25.09.2012 року по 14.05.2015 року в сумі 88800 гривень, компенсацію за невикористану відпустку за 2012 рік в розмірі 2000 гривень.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 гривен, тому що незаконними діями відповідача її були заподіяні моральні страждання, що привело до психічних та психологічних переживань, які вона відчуваю протягом тривалого часу. Ці переживання були обумовлені неможливістю матеріально забезпечити свою родину, придбати необхідні побутові речі, їжу, ліки, сплатити за комунальні послуги. Крім того, діями відповідача вона була поставлена у принизливе становище, на теперішній час вона подавлена і пригноблена, порушений нормальний уклад її життя.

В судове засідання позивач ОСОБА_4 В не прибула, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надавши право представляти свої інтереси в суді своєму представнику ОСОБА_1 ( а.с. 35 ).

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі відповідної довіреності, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача, просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав, на які позивач посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошуючи на тому, що позивач своєчасно була ознайомлена з наказом про її звільнення, трудову книжку отримала у визначений КЗпП України термін. За спірний період заробітна платня позивачу не виплачувалась у зв»язку з тяжким матеріальним становищем, яке склалося на підприємстві. З початку 2012 року та до моменту звільнення, позивач працювала неповний робочий день з неповним робочим тижнем та була у безоплатної відпустці, що було обумовлено тяжким фінансовим положенням на підприємстві. З відповідними наказами керівника підприємства вона була ознайомлена під розпис. Розрахунок заборгованості по заробітної платі позивачем був складений не на підставі відповідних бухгалтерських документів, які у позивача відсутні, а виходячи з її особистих міркувань, так як вона вважає про те, що її середній заробіток становив приблизно 2000 гривень на місяць. Крім того, представник позивача наполягав на розгляді вказаної справи за наявними матеріалами, заперечуючи проти надання чи витребування додаткових матеріалів, вважаючи про те, що наявних доказів достатньо для задоволення позовних вимог позивача.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітної платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та інших виплат, які підлягають виплаті позивачу при звільненні, визнали частково, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не визнали. При цьому представники відповідача в судовому засіданні пояснили про те, що позивач у вказаний термін працювала з неповним тижнем і робочим днем та перебувала у безоплатної відпустці, що було обумовлено тяжким фінансовим положенням на підприємстві. З відповідними наказами керівника підприємства позивач була ознайомлена під розпис. На теперішній час первинні бухгалтерські документи на підприємстві відсутні, у зв»язку з тим, що підприємство фактично не працює. Попереднє керівництво підприємства не передало новому керівництву всю бухгалтерську документацію, у зв»язку з чим на підприємстві наказом керівника утворена відповідна комісія для перевірки фінансово господарської діяльності підприємства, яка до теперішнього часу з об»єктивних причин не приступила до своєї роботи. З наявних бухгалтерських документів підприємство вбачається те, що заборгованість по заробітної платі позивача складає 4654,59 гривень, компенсація за невикористану за 2012 рік відпустку складає 502,11 гривень. В цій частині відповідач визнає позовні вимоги, а також розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В частині стягнення моральної шкоди позовні вимоги відповідач не визнає, так як затримка в виплаті заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, сталася не з вини підприємства, а з об»єктивних причин тяжким фінансовим положенням на підприємстві. ( а.с.а.с. 24, 50 )

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ч. 2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 24.12.1979 року по 24.09.2012 року працювала в Харківському монтажно-налагоджувальному управлінні тресту «Теплоенергомонтаж», яке в подальшому було перейменоване на Харківське монтажне управління ПАТ «Теплоенергомонтаж», на посаді інспектора відділу кадрів. 24.09.2012 року ОСОБА_4 була звільнена з підприємства відповідача на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що підтверджується наданими позивачем копією трудової книжки, довідкою підприємства відповідача, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, а також наданим представником відповідача відповідним наказом № 27 від 24.09.2012 року про звільнення позивача ОСОБА_4 з вказаних підстав, які були досліджена в судовому засіданні. ( а..а.с. 7-8, 9, 16-17, 39 ).

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачую працівникові за виконану ним роботу.

Згідно до ст.. 115 КЗпП України та ст.. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Крім того в судовому засіданні встановлено те, що позивач ОСОБА_4 з приводу невиплати заборгованості по заробітної платні та інших обов»язкових платежів 12.08.2013 року, 03.03.2015 року та 03.04.2015 року зверталася до керівництва відповідача, про що свідчить досліджена в судовому засіданні копії відповідних заяв. ( а.с.а.с. 10, 11, 12-13, 14, 15 ).

Однак до теперішнього часу керівництво підприємства відповідача не надало позивачу ОСОБА_4 відповіді на вказані заяви.

Вказана обставина не заперечувалася в судовому засіданні представниками відповідача.

Факт знаходження позивача ОСОБА_4 в період 2012 року у відпустці без збереження заробітної платні, та праці з неповним тижнем і робочим днем, підтверджується дослідженими в судовому засіданні відповідними наказами керівника підприємства, з якими позивач ОСОБА_4 була ознайомлена належним чином под. розпис. ( а.с.а.с. 37, 38 ).

Вказана обставина також не заперечувалась в судовому засіданні як представником позивача, так і представниками відповідача.

Відповідно до довідки, наданої представниками відповідача, позивач ОСОБА_4 з 24.12.1979 року по 24.09.2012 року працювала в Харківському монтажно-налагоджувальному управлінні тресту «Теплоенергомонтаж», яке в подальшому було перейменоване на ХМУ ПАТ «Теплоенергомонтаж», на посаді інспектора відділу кадрів. 24.09.2012 року вона була звільнена з підприємства відповідача на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Заборгованість по заробітної платі за вищевказаний період складає 4654 гривні 59 копійок, невиплачена компенсація за невикористану в 2012 році відпустку складає 502 гривні 11 копійок, середньоденна заробітна плата за період з жовтня 2011 року по вересень 2012 року складає 20 гривень 26 копійок, середньо місячна заробітна платі за вказаний період складає 345 гривень 55 копійок. ( а.с. 36 ).

Суд не приймає до уваги ствердження представника позивача ОСОБА_1 з приводу того, що заборгованість по заробітної платі позивача ОСОБА_4 за період з 01.01.2012 року по 24.09.2012 року складає в загальній сумі 17600 гривень, а також те, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні у звязку з порушенням термінів його виплати за період з 25.09.2012 року по 14.05.2015 року складає в сумі 88800 гривень, а компенсацію за невикористану відпустку за 2012 рік складає в розмірі 2000 гривень, з наступних підстав.

Так позивач ОСОБА_4 в своєї позовної заяві, так і її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні наголошували на тому, що вказаний розрахунок був виконаний приблизно, без використання відповідних бухгалтерських документів, які у позивача відсутні, виходячи з особистих міркувань позивача, яка вважає, що її середній заробіток становив приблизно 2000 гривень на місяць.

Судом було запропоновано сторонам надати додаткові докази в підтвердження або спростування доводів викладених в позовної заяві позивача ОСОБА_4

Представником відповідача суду була надана копія наказу № 25-Д від 29.07.2015 року виданого керівником підприємства відповідача з приводу створення комісії з метою встановлення фактичних даних первинного обліку бухгалтерської документації підприємства відповідача за період 2011-2015 років, з терміном дії комісії з 28.07.2015 року по 16.08.2015 року. ( а.с. 55 ).

При цьому, в судовому засіданні представник відповідача наголошував на тому, що незважаючи на наявність вказаного наказу з встановленням конкретних термінів його дії, визначена комісія до теперішнього часу не приступила до своєї роботи, у зв»язку з відсутністю деяких членів комісії, які у вказаний період, як посадові особи, які здійснювали керівництво підприємством та вели бухгалтерський облік.

Незважаючи на наведене, представник позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні наполягав на розгляді вказаної справи за наявними матеріалами, заперечуючи проти надання чи витребування додаткових матеріалів, вважаючи про те, що наявних доказів достатньо для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до приписів ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов 'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, приймаючи до уваги приписи вказаних статей ЦПК України та позицію з вказаного питання представника позивача ОСОБА_5, суд розглядає вказану цивільну справи за наявними доказами наданими сторонами по справі.

Відповідно до ч. І ст.116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація відповідно до ч. І ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Таким чином на користь позивача ОСОБА_4 підлягає стягненню :

-заборгованість по виплаті за вказаний період заробітної плати в розмірі 4654 гривні 59 копійок;

-компенсація за невикористану за 2012 рік щорічну відпустку в розмірі 502 гривні 11 копійок;

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 25.09.2012 року по 07.08.2015 року включно в розмірі 17108 гривень ( середній заробіток 345,55. х 34 місяці + ( 10 робочих днів липень - серпень х 20,26 грн. середньодобового заробітку = 202,6 грн. ).

У силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди" (з наступними змінами і доповненнями) роз'яснив, що у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України при наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин (незаконне звільнення і т.д. ) яке привело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд вважає, що, у зв'язку з невиплатою заробітної плати та інших обов»язкових платежів, які полягали виплаті при звільненні, позивач ОСОБА_4 перенесла моральні страждання, що привело до психічних та психологічних переживань, які вона відчуваю протягом тривалого часу, неможливістю матеріально забезпечити свою родину, придбати необхідні побутові речі, їжу, ліки, сплатити за комунальні послуги. Діями відповідача вона була поставлена у принизливе становище, що призвело до втрати її нормальних життєвих зв'язків, був порушений нормальний уклад її життя, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Керуючись вищевикладеним, суд враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач ОСОБА_4, їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та приходить до висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу ОСОБА_4 спричиненої її неправомірними діями відповідача моральної шкоди є сума в 3000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Крім того, враховуючи, що позивач ОСОБА_4 при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 252 гривні 65 копійок.

Згідно ст.. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць, суд допускає до негайного виконання.

На підставі викладеного, ст. 94, 115, 117, 237-1 КЗпП України, ст.. 24 ЗУ «Про оплату праці», постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди » (з наступними змінами і доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 09 « Про практику розгляду судами трудових спорів » ( з наступними змінами і доповненнями ), керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213 - 215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства « Теплоенергомонтаж » « Про стягнення заборгованості по заробітної платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, компенсації за невикористану щорічну відпустку та моральної шкоди »,- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Теплоенергомонтаж » на користь ОСОБА_4 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 4654 гривні 59 копійок; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 17108 гривень, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 502 гривні 11 копійок; у відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, а разом 25264 гривні 70 копійок.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4, в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства « Теплоенергомонтаж » судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 252 гривні 65 копійок на користь держави.

Рішення суду в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства « Теплоенергомонтаж » на користь ОСОБА_4 заборгованісті по виплаті заробітної плати за один місяць в розмірі 345 гривень 55 копійок допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковане в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя: І.В.Семіряд