Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/956/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Русіна А. А.
Доповідач Бубличенко В. П.
УХВАЛА

Іменем України

14.05.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Мурашка С.І., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 березня 2015 року позовОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 312250 грн., проценти в розмірі 51134 грн. 55 коп., три відсотки річних в розмірі 7952 грн. 05 коп, а всього 371336 грн. 60 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Зазначає, що всупереч вимогам ст.ст.1046,1047 ЦК України суд першої інстанції не встановив дійсний характер спірних правовідносин і справжній зміст письмового документа, написаного відповідачем, залишив поза увагою доводи відповідача і його представника про те, що фактично гроші за розпискою не передавалися.

ОСОБА_5 рішення суду не оскаржила.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3 і підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника ОСОБА_2, адвоката Репела О.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для його скасування немає.

Судом встановлено, що 07.09.2012 року відповідач власноручно написав розписку, в якій зазначено, що він до спільного проживання позичив у позивачки для розвитку фермерського господарства «ОСОБА_2 і К» 250 000 грн., які зобов'язався повернути до кінця 2013 року, раніше написана ним розписка є недійсною (а.с.63).

У вказаний в розписці термін відповідач гроші позивачці не повернув.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовя'зується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сумка не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що написана 07.09.2012 року ОСОБА_3 розписка є підтвердженням укладення між ним і позивачкою договору позики.

Та обставина, що в договорі позики не вказана дата отримання відповідачем коштів, на думку колегії суддів, не має правового значення, оскільки із змісту розписки вбачається, що відповідач кошти отримав і зобов'язується їх повернути.

Не можна визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що суд не з'ясував дійсний характер правовідносин, які виникли між сторонами.

Посилаючись на те, що фактично договір позики між сторонами не укладався, відповідач та його представник не надали суду доказів наявності між сторонами інших правовідносин, у зв'язку з якими відповідачем була написана розписка.

За таких обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики недійсним, в якому відповідач як на підставу позову посилався на те, що позики фактично не було, грошові кошти насправді не передавалися, а кошти, зазначені в розписках, позивачка рахувала поетапно за час спільного проживання сторін як половину вартості спільно набутого майна у забезпечення своїх прав у майбутньому (а.с.57-58).

У звязку з тим, що позичальник своєчасно не повернув суму позики, на нього може бути покладена відповідальність за порушення грошового зобов'язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач і його представник не заперечували проти правильності наданого позивачкою розрахунку суми боргу, яку суд стягнув на користь позивачки відповідно до положень ст.ст.1046-1048, 625 ЦПК України.

Рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам закону, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому вона не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05 березня

2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді