АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7942/2015 Головуючий у І інстанції - Українець В.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про перерозподіл земельної ділянки, стягнення коштів, встановлення сервітуту, визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просив суд, з урахуванням уточнених позовних вимог від 28 січня 2014 року, перерозподілити земельну ділянку між співвласниками будинку АДРЕСА_1 на підставі наданих судовими експертами варіантів; стягнути з відповідача на користь позивача вартість 5,8 кв.м житлових приміщень, котрі за заповітом належать позивачу, відповідно до поповерхового плану; встановити безоплатний, постійний сервітут щодо підводу водопостачання та водовідведення; визнати за ним право власності на даний земельний сервітут для безперешкодного користування водопостачанням та каналізацією.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону. .

Представник апелянта підтримав апеляційну скаргу , просив рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 06 червня 1996 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 5-3332 до ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10 перейшло в рівних частках (по 2/5 кожному) 4/5 частини жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, який складається з жилого будинку шлакобетонного, житловою площею 75,6 кв.м, зазначений в плані під літерою "А", сарай під літерою "Б", погріб, вбиральні під літерою "В", спорудження.

Свідоцтво на ім'я ОСОБА_2 на 2/5 частини будинку зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 09 липня 1996 року (а.с.10).

1/5 частина будинку належала ОСОБА_11, яка згідно з договором дарування від 12 лютого 2001 року подарувала свою 1/5 частину будинку в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.15).

У довідці Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна м. Києва № 83 від 30 серпня 1996 року вказано, що на підставі заяв співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 Бюро технічної інвентаризації м. Києва провело розрахунки часток співвласників по фактичному користуванню для складання договору про порядок користування домоволодінням. Користувачами в цій довідці зазначені ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_12 (а.с. 11).

Однак, в подальшому договір про користування співвласники не уклали. При розгляді справи представники сторін зазначали, що рішення про виділ часток у власності в натурі також не приймалось.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим ОСОБА_2 на підставі рішення Київської міської ради від 24 червня 2004 року № 326-1/1536 він є власником 2/5 частин від 0,0803 га земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст..358 ч.3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що між сторонами по справі не було виділено в користування кожного із них їх частки у спільній частковій власності в натурі, а відповідно до цього - неможливо вирішити спір щодо стягнення компенсації за різницю у частках та встановлення сервітуту.

Посилання позивача на довідку Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна м.Києва № 83 від 30.08.1996 року не може бути прийнято судом, оскільки довідка не є підставою для стягнення з відповідача вартості 5,8 кв.м. спірних жилих приміщень. Довідка, як було встановлено в судовому засіданні, була складена за заявою співвласників домоволодіння з урахуванням фактичного володіння та користування будинком лише для подальшого складання договору про порядок користування домоволодінням, який потім співвласниками укладений не був.

Відповідно до ст.. 88 ч.1 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині перерозподілу земельної ділянки та встановлення сервітуту, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що співвласниками як будинку так і земельної ділянки є не лише сторони по справі, а й особи, які залучені позивачем в якості третіх осіб.

Всі співвласники мають рівні права володіння , користування та розпорядження своєю часткою у спільній частковій власності, а тому вирішити питання про права і обов'язки осіб, які не залучені до участі у справі в якості співвідповідачів, неможливо, оскільки це призвело б до порушення їх прав.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :