Провадження №2/761/2050/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

19 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізоване Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування", третя особа - директор Ритуальної служби спеціалізоване Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" ОСОБА_2 про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Ритуальної служби спеціалізоване Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" (надалі - відповідач), у якому просив визнати незаконним наказ директора Ритуальної служби "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" № 168-к від 04 листопада 2014 року про оголошення ОСОБА_1 догани; визнати звільнення позивача з роботи на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2014 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 23 травня 2013 року ОСОБА_1 працює на посаді інженера з охорони праці Ритуальної служби спеціалізоване Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування". Наказом директора відповідача позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за неякісне виконання ним службових обов'язків, та наказом від 04 листопада 2014 року позивач був звільнений з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із систематичним невиконанням обов'язків без поважної причини. Позивач стверджує, що порушення службових обов'язків ним здійснено не було, крім того, від позивача не були відібрані письмові пояснення з приводу порушення ним трудової дисципліни. Разом з тим, зазначив, що звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України можливе у разі повторного здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов'язків після застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення за вчинення таких дій раніше, проте раніше до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 не притягався. За таких обставин, позивач вважає своє звільнення незаконним, на підставі чого звернувся до суду із відповідним позовом.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином (а.с. 25, 32).

Третя особа у судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином.

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду позивача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1, останній прийнятий на посаду інженера з охорони праці Ритуальної служби спеціалізоване Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" з 23 травня 2013 року у відповідності до Наказу № 117-к від 22 травня 2013 року.

04 листопада 2014 року наказом № 168-к ОСОБА_1 оголошено догану за неякісне виконання своїх посадових обов'язків на підставі доповідних записок заступника директора ОСОБА_3

Наказом № 168-к від 04 листопада 2014 року ОСОБА_1 згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України звільнено з займаної посади у зв'язку із систематичним невиконанням працівником службових обов'язків без поважних причин.

Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У відповідності до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 стала доповідна записка ОСОБА_3 від 20 жовтня 2014 року, згідно якої під час огляду робочою групою санітарного, технічного стану та виробничо-господарської діяльності Совського кладовища виявлено, що інженер з охорони праці не проводив планові перевірки, інструктажі з персоналом, про що свідчать відсутність записів у журналах з охорони праці. Зазначено, що у Журналі проведення оперативного контролю за станом охорони праці, техніки та пожежної безпеки на Совському кладовищі виявлено, що остання перевірка була проведена 10 січня 2012 року.

Крім того, згідно доповідної записки ОСОБА_3 від 27 жовтня 2014 року під час огляду робочою групою санітарного, технічного стану та виробничо-господарської діяльності Жулянського кладовища виявлено, що інженер з охорони праці не проводив планові перевірки, інструктажі з персоналом, про що свідчать відсутність записів у журналах з охорони праці. Вказано, що у Журналі проведення оперативного контролю за станом охорони праці, техніки та пожежної безпеки на Жулянського кладовищі виявлено, що остання перевірка була проведена 04 липня 2012 року.

Як вбачається із п. 1 Наказу № 12 від 16 січня 2013 року були призначені відповідальні особи за дотримання норм техніки безпеки, пожежної безпеки та охорони праці в структурних підрозділах ритуальної служби, пунктом 3 Наказу була покладена особиста відповідність на цих осіб за стан безпеки та пожежної безпеки.

Таким чином, саме визначені у наказі керівники структурних підрозділів мають чітко дотримуватись виконання функціональних обов'язків із забезпечення норм охорони праці, техніки безпеки та пожежної безпеки на ввірених їм об'єктах підприємства.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що факт невиконання ОСОБА_1 службових обов'язків відсутній, а відтак звільнення останнього із займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України є таким, що суперечить нормам трудового законодавства.

Як зазначив позивач у судовому засіданні, до дисциплінарної відповідальності за порушення ним службових обов'язків ОСОБА_1 не притягався, а тому суд вважає, що відсутня систематичність невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що є необхідним для звільнення працівника згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Так, відповідач у судове засідання свого представника не направив та не надав до суду докази, що до ОСОБА_1 застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за порушення ним виконання службових обов'язків.

Згідно п. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Позивач стверджує, що у ОСОБА_1, в порушення вимог ст. 149 КЗпП України, до застосування стягнення не були відібрані пояснення.

Враховуючи, що відповідачем не надано до суду доказів протилежного, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 без відібрання пояснень з приводу вчиненого ним дисциплінарного проступку є таким, що суперечить положенням ч. 1 ст. 149 КЗпП України, тобто є незаконним.

Діяльність судів по розгляду трудових спорів повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося без законних на те підстав.

У відповідності до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Як вбачається із довідки № 083 від 26 грудня 2014 року, заробітна плата за вересень 2014 року та за жовтень 2014 року складає 5 548,16 грн. за кожен місяць.

Таким чином, середньоденна заробітна плата становить: 5 548,16 * 2 / 44 дн. = 252,19 грн.

Станом на 19 лютого 2015 року середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 252,19 грн. * 76 днів (кількість днів затримки з 04 листопада 2014 року по 19 лютого 2015 року) = 19 166,44 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 19 166,44 грн.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 рок відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначає, що у зв'язку з незаконним звільненням в нього стався серцевий напад, через що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікування з 05 листопада 2014 року по 21 листопада 2014 року, на підтвердження чого надає до суду копію амбулаторної картки.

Проте, позивачем не надано до суду підтвердження на наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, тобто відповідача, а саме не доведено, що погіршення стану здоров'я було зумовлено саме незаконним звільненням позивача.

Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність такої позовної вимоги, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 159, 208, 209, 212, 213-215, 222, 223, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізоване Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування", третя особа - директор Ритуальної служби спеціалізоване Комунальне підприємство "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" ОСОБА_2 про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ від 04 листопада 2014 року № 168-к про оголошення ОСОБА_1 догани.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП Украйни та поновити ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці Ритуальної служби спеціалізованого Комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування".

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого Комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 листопада 2014 року по 19 лютого 2015 року у розмірі 19 166,44 грн.

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого Комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Судове рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: