Апеляційний суд Житомирської області
Справа №281/793/13-ц Головуючий у 1-й інст. Бичківська К. Г.
Категорія 27 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І., Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3

на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 Просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 22 серпня 2012 року в розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору 160 000 грн., двадцять процентів річних від простроченої суми у сумі 2 000 доларів США, що еквівалентно на час укладення договору 16 000 грн., та 15 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що на виконання укладеного з ОСОБА_2 договору позики, він передав останньому 30 000 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов'язався повернути кошти до 22 вересня 2012 року. Однак, виконав свої зобов'язання частково, оскільки повернув тільки 10 000 доларів США. За умовами договору позики, у разі своєчасного неповернення всієї суми позики, відповідач зобов'язався сплатити двадцять процентів річних від простроченої суми. Крім того, у забезпечення виконання зобов'язання, відповідач передав йому автомобіль марки «Мерседес Віто», але 17 грудня 2012 року даний транспортний засіб був замінений на автомобіль марки «Субару Форестер» за довіреністю, яка у лютому 2013 року анульована. Протиправними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 160 000 грн. боргу за договором позики (еквівалент 20 000 доларів США станом на 22 серпня 2012 року) та 16 000 грн. процентів за час прострочення сплати суми боргу (еквівалент 2 000 доларів США станом на 22 серпня 2012 року). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Просить рішення в частині стягнення боргу та двадцяти процентів річних від простроченої суми змінити, стягнувши 315 358 грн. боргу за договором позики (еквівалент 20 000 дол.США станом на 13 січня 2015 року), та двадцять процентів річних від простроченої суми у сумі 63 071 грн. 60 коп. (еквівалент 4 000 дол.США станом на 13 січня 2015 року), а в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення у відшкодування моральної шкоди 15 000 грн. - скасувати та ухвалити нове, яким таку вимогу задовольнити. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що коли у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягала сплаті у гривнях, має визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день ухвалення рішення. Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача 160 000 грн., суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив про стягнення на його користь 20 000 доларів США. Крім того, згідно п.8 договору позики у разі своєчасного неповернення всієї суми відповідач зобов'язався сплатити двадцять процентів річних від простроченої суми, що складає 4 000 доларів США, а не 2 000 доларів США, як помилково вказано у позовній заяві. Внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивачу було завдано моральної шкоди.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов у частині боргу за договором позики та двадцяти процентів річних від простроченої суми, суд першої інстанції стягнув відповідні суми у грошовій одиниці України - гривні, вказавши еквівалент у доларах США.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Матеріалами справи доводиться та судом встановлено, що між сторонами 22 серпня 2012 року укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 (позикодавець) передав ОСОБА_2 (позичальникові) 30 000 доларів США, що підтверджується змістом копій договору позики, розписки про отримання позики та розписки від 22 серпня 2012 року (а.с.5-8).

Окрім того, як вбачається із висновку експерта від 02 грудня 2014 року №1/371 рукописний запис від імені ОСОБА_2 у розписці від 22 серпня 2012 року (а.с.8) та підписи від імені ОСОБА_2 у договорі позики, у розписці від 22 серпня 2012 року та у розписці про отримання позики - виконані ОСОБА_2 (а.с.153, зворот).

Відповідно до змісту ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За умовами договору позики відповідач зобов'язався повернути позивачу 30 000 доларів США готівкою до 22 вересня 2012 року (п.2 договору позики, розписка від 22 серпня 2012 року).

Як вбачається із копії розписки від 07 вересня 2012 року, відповідач повернув позивачу 10 000 доларів США.

Таким чином, відповідач не повернув позивачу 20 000 доларів США (30 000 дол.США(сума позики) - 10 000 дол.США (повернута сума) = 20 000 дол.США). У матеріалах справи відсутні докази зворотнього.

Відповідно до п.8 договору позики сторони домовилися, що якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також двадцять процентів річних від простроченої суми.

У даному випадку сума боргу виражена не у національній валюті, а тому інфляційне нарахування не може бути застосоване.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 просить стягнути на його користь борг за договором позики в розмірі 20 000 доларів США та двадцять процентів річних від простроченої суми в сумі 2 000 дол.США (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач не збільшував розміру позовних вимог.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що кошти передавалися у доларах США та позивач пред'явив позов про стягнення грошових сум у цій же іноземній валюті, а тому безпідставно провів стягнення у грошовій одиниці України -гривні та визначив грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, то колегія суддів, згідно ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу за договором позики і двадцяти процентів річних від простроченої суми та ухвалює в цій частині нове рішення.

Так, на день ухвалення рішення, тобто на 18 березня 2015 року, курс, встановлений Національним банком України - 1 дол. США = 22,246866 грн., що підтверджується довідкою, приєднаною до матеріалів справи.

Враховуючи, що кошти за договором позики передавалися у доларах США та ОСОБА_1 пред'явив позов про стягнення грошових сум у цій же іноземній валюті із визначенням грошового еквіваленту у грошовій одиниці України - гривні, колегія суддів стягує борг за договором позики у розмірі 20 000 дол.США, що еквівалентно 444 937 грн. 32 коп. (20 000 дол.США х 22,246866 грн. = 444 937 грн.32 коп.) та двадцять процентів річних від простроченої суми у сумі 2 000 доларів США, що еквівалентно 44 493 грн. 73 коп.(2 000 дол.США х 22,246866 грн.=44 493 грн.73 коп.).

Доводи апеляційної скарги відносно технічної помилки у позовній заяві при обрахуванні двадцяти процентів річних від простроченої суми повністю спростовуються вище викладеним відносно змісту пред'явленого позову, незбільшенням позовних вимог та межами розгляду цивільної справи, а тому додаткового правового обґрунтування не потребують.

Колегія суддів рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди у сумі 15 000 грн. залишає без змін, оскільки спірні правовідносини випливають із договірних, а умовами договору позики не передбачено відшкодування моральної шкоди. Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль марки «Субару Форестер» по довіреності від 17 грудня 2012 року (а.с.9) має відношення до забезпечення зобов'язання за договором позики, оскільки у ньому йдеться про автомобіль іншої марки (п.7 договору позики).

За результатами розгляду апеляційної скарги, колегія суддів, згідно із правилами статті 88 ЦПК України, покладає на відповідача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 2 612 грн. 15 коп. (1600 грн. +1012,15 грн. = 2 612,15 грн.).

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2015 року в частині стягнення боргу за договором позики, двадцяти процентів річних від простроченої суми та судового збору скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 444 937 грн. 32 коп., двадцять процентів річних від простроченої суми у сумі 2 000 доларів США, що еквівалентно 44 493 грн. 73 коп., та судовий збір у сумі 2 612 грн. 15 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: