РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючої судді Кір`якової Н.П., при секретарі Шпичак Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Скоробогатько Олександр Володимирович, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 09.06.2010 року між нею та ОСОБА_2, удаваним з тих підстав, що вищевказану квартиру відповідачеві вона не продавала, а передала її в заставу на забезпечення повернення відповідачу боргу в сумі 25000 евро, який її син взяв у відповідача. Вказала, що після укладення договору вона до вересня 2014р. продовжувала проживати у вищевказаній квартирі, сплачувала комунальні послуги, а потім відповідач замінив на дверях квартири замки і вона не має доступу до квартири. Просила поновити їй строк позовної давності на звернення до суду. Оскільки про порушення своїх прав вона взнала лише у вересні 2014р., визнати договір купівлі - продажу спірної квартири від 9.06.2014р. удаваним правочином, визнавши за нею право власності на вказану квартиру.

У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала з вищевказаних підстав та додатково пояснила, що борг відповідачеві у сумі 25000 евро вони з сином повернули, але доказів щодо повернення боргу не мають, оскільки ні про отримання боргу, ні про його повернення розписок ніхто не писав.

Відповідач вимоги позивачки не визнав та пояснив, що 9.06.1010р. між ним та позивачкою було укладено договір купівлі - продажу спірної квартири, яку він дійсно купив та у повному обсязі сплатив позивачці покупну ціну за квартиру. Позивачка дійсно тривалий час не звільняла квартиру, тому він змушений був замінити замки на дверях квартири. Просив у задоволенні позову відмовити, оскільки договір займу з позивачкою він не укладав і грошей у борг ні позивачці, ні її сину на надавав.

Допитаний у судовому засіданні у якості третьої особи приватний нотаріус Скоробогатько О.В. пояснив, що вимоги позивачки задоволенню не підлягають, оскільки 9.06.2010р. він дійсно посвідчив укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1.

Заслухавши сторони, свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу продавець передає або зобов'язується передати майно / товар/ у власність покупцеві. А покупець приймає або зобов'язується прийняти майно / товар/ і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі- продажу від 2.09.1999р. належала квартира АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 9.06.2010р. між позивачкою та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу вказаної квартири. Відповідно до п.2.1. вказаного договору позивачка отримала від відповідача за продану квартиру 45004 грн., що підтверджується наданою суду копією договору купівлі - продажу / а.с.9/.

Суду не надано належних доказів на підтвердження показань позивачки про укладання між нею та відповідачем договору позики та передачі спірної квартири відповідачу у якості застави на гарантування повернення позички.

При цьому суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_4 про укладання з ОСОБА_2 договору позики та передачу спірної квартири в іпотеку на забезпечення повернення боргу, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.1047 на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлений лише письмовий доказ - розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до вимог ст. ст. 530, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі - продажу. Якщо строк виконання такого обов'язку не встановлений, покупець має право вимагати його виконання в будь - який час.

На даний час відповідач вступив у володіння спірною квартирою, тому суд вважає, що усі суттєві умови за договором купівлі-продажу сторонами були повністю виконані і законних підстав для визнання договору купівлі - продажу спірної квартири немає. При цьому суд враховує, що до вересня 2014р. позивачка безперешкодно проживала в спірній квартирі, тому строк на звернення до суду на захист своїх прав нею не пропущено.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 131, 197, 212-215 ЦПК України, ст. 220, 530, 663, ч.2 ст.1047 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 09.06.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скоробогатьком Олександром Володимировичем, удаваним правочином та визнання за нею права власності на вказану квартиру відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.П. Кір'якова