Справа № 2/489/860/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

8 квітня 2015 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Родіної Н.А., Розніна В.А., представника третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до підприємства комунальної власності області «Фармація» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до підприємства комунальної власності області «Фармація» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач вказував на те, що з 22 липня 2014 року він був прийнятий на роботу до приватного підприємства комунальної власності області «Фармація» на посаду заступника директора з економіки ПКВО «Фармація».

12 грудня 2014 року наказом директора ПКВО «Фармація» його було звільнено з займаної посади за прогул згідно з ч.4 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що звільнення його з роботи відповідачем проведено з порушенням вимог трудового законодавства, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора ПКВО «Фармація» №1176-К від 12.12.2014 року, поновити його на роботі на посаді заступника директора з економіки підприємства комунальної власності «Фармація».

В подальшому при розгляді справи позивач збільшив свої вимоги та остаточно просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора ПКВО «Фармація» №1176-К від 12.12.2014 року, поновити його на роботі на посаді заступника директора з економіки підприємства комунальної власності «Фармація», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 15922 грн. 14 коп., а також зазначив третьою особою у справі профспілковий комітет підприємства комунальної власності області «Фармація».

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просив про його задоволення. Вказував на те, що відповідачем не було додержано вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_5 з підстав, визначених п.4 ст.40 КЗпП України. А саме, керівник підприємства не зажадала від відповідача письмових пояснень щодо дійсних причин відсутності на роботі, та не врахувала те, що позивач був відсутній на роботі з поважних причин, оскільки 11 грудня 2014 року він звертався за медичною допомогою до лікаря - терапевта та не міг бути присутнім на робочому місці в цей день через погане самопочуття. До того ж, відповідачем було порушено процедуру звернення до профспілкового органу за отриманням згоди на звільнення, без подачі відповідного подання.

Представники відповідача заперечували щодо позову, вказуючи на те, що звільнення позивача з роботи проведено згідно норм трудового законодавства. Просили в позові відмовити. Посилалися також на те, що зажадати письмові пояснення від позивача про причин и відсутності на роботі 11.12.2014 року вони були позбавлені можливості оскільки позивач, з'явившись на роботі 12.12.2014 року о 8.30 год., вже о 9.30 год., без пояснення причин, залишив своє робоче місце, та з'явився в цей день лише о 15.00 год. на засідання профспілкового комітету, відмовившись надати письмові пояснення про причини своєї відсутності. А також вказували на те, що 12.12.2014 року до профспілкового комітету було направлено письмове подання щодо розгляду питання про звільнення позивача з роботи за прогул без поважних причин. Вказували також на те, що 06.01.2015 року позивача призначено керівником товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївфармація».

Представник третьої особи посилалася на те, що на засіданні зборів членів профспілкового комітету, яке відбулося 12.12.2014 року за участю самого позивача, було прийнято рішення надати згоду на звільнення його з роботи за прогул.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з ч. 1-3 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Крім того у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни,судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Так, відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Як слідує з матеріалів справи з 22 липня 2014 року позивач працював на посаді заступника директора з економіки ПКВО «Фармація».

Згідно наказу № 1176-К від 12.12.2014 року позивача було звільнено з посади заступника директора з економіки ПКВО «Фармація» за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.03.2015 року 06.01.2015 року позивача призначено керівником товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївфармація».

В судовому засіданні 08.04.2015 року представник позивача надав суду довідку, що ОСОБА_5 з 02.04.2015 року звільнений за власним бажанням з посади директора ТОВ «Миколаївфармація».

Підставами для звільнення ОСОБА_5 з посади заступника директора з економіки ПКВО «Фармація» стала відсутність позивача на роботі без поважних причин протягом робочого дня 11 грудня 2014 року.

Так, 11 грудня 2014 року працівниками відповідача було складено три акти про відсутність ОСОБА_5 на робочому місці 11 грудня 2014 року з 8. 30 год. до 9.00 год., з 8. 30 год. до 12. 30 год., та з 8. 30 год. до 16. 55 год.

12.12.2014 року адміністрація підприємства звернулася до профспілкового комітету за наданням згоди на звільнення ОСОБА_5 з роботи за прогул.

12 грудня 2014 року рішенням профспілкового комітету підприємства комунальної власності «Фармація» надано згоду на звільнення ОСОБА_5 з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України.

З протоколу засідання профспілкового комітету ПКВО «Фармація» від 12.12.2014 року вбачається, що позивач був присутній на засіданні при розгляді даного питання.

Як слідує з пояснень осіб, які беруть участь у справі, протоколу профспілкового комітету від 12.12.2014 року, в підтвердження поважності причин відсутності на роботі 11 грудня 2014 року позивач послався на те, що з 08.12.2014 року він знаходився на лікарняному та вважав, що йому необхідно приступити до роботи 12.12.2014 року, а також надав довідку видану Центром первинної медико-санітарної допомоги №1 Комунального закладу Миколаївської міської ради про перебування 11.12.2014 року з 12.00 год. по 16.00 год. на прийомі у лікаря - терапевта.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, доказів про поважність причин відсутності на роботі з 8.30 год. по 12.00 год. та з 16.00 год. по 17.00 год. 11 грудня 2014 року позивач відповідачу не надав, про причини відсутності на роботі не повідомив.

При цьому, у наданій позивачем довідці медичної установи, рекомендацій щодо звільнення його від роботи 11.12.2014 року не міститься.

В той же час, згідно наявного у справі лікарняного листа вбачається, що позивач дійсно знаходився на лікарняному з 08.12.2014 року по 10.12.2014 року та мав стати до роботи з 11.12.2014 року.

З матеріалів справи та пояснень представників відповідача в судовому засіданні також слідує, що 08.12.2014 року позивач покинув своє робоче місце без попередження керівництва підприємства, про що свідчать наявні у справі акти, та з'явився на роботу тільки 12.12.2014 року. В той же день надав листок непрацездатності щодо перебування на лікарняному з 08.12.2014 року по 10.12.2014 року. Не пояснивши причин відсутності на робочому місці 11.12.2014 року, 12.12.2014 року о 9.30 год. позивач знову без попередження керівника і пояснення причин покинув своє робоче місце, та о 15.00 год. з'явився на засідання профспілкового комітету, на якому від дачі письмових пояснень про причини відсутності 11.12.2014 року на робочому місці відмовився.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що при звільненні позивача з роботи відповідачем не було порушено вимог трудового законодавства, а тому приходить до висновку, що позов ОСОБА_5 є необґрунтованим, а відтак задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_5 до підприємства комунальної власності області «Фармація» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська