провадження 2/201/536/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою відповідальністю «МВК - Плюс» про стягнення заборгованості за кредитними договорами та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Банк Форум» 04 жовтня 2012 року звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 і ТОВ «МВК - Плюс» про стягнення заборгованості за кредитними договорами та судових витрат. Позивач в своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилаються на те, що 21 лютого і 30 листопада 2007 року між ними та відповідачем ОСОБА_1 було укладено два кредитних договори (договір кредитної лінії) і встановлено відсотки за користуванням цими кредитами, кредитні кошти цьому відповідачу було надано, договори почали виконуватися. Укладалися додаткові угоди, інші договори (іпотеки), які також виконувалися сторонами. З відповідачем ТОВ «МВК Плюс» було укладено договори поруки і цей відповідач зобовязався погашати борг кредитонабувача. Але в порушення умов цих договорів і закону відповідач перестав виплачувати тіло кредиту, відсотки по договору, утворилася заборгованість, в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося, не погашав борг і інший відповідач. Вважають вказане незаконним і просили стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по вказаним кредитним договорам з урахуванням штрафних санкцій та витрат на судовий збір, задовольнивши позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно цей відповідач брав кредити в банку, мається заборгованість і строк закінчення договору ще не настав, але банк не надав належний розрахунок заборгованості по цим двом кредитам, не обґрунтувавши свої вимоги, тому вони вважають з відповідачем, що позов безпідставний, не доведений і в його задоволенні просив відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «МВК - Плюс» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, фактично погодився з позовними вимогами і не заперечував проти розгляду справи за його відсутністю. Суд вважає можливим розгляд справи без представника вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представників позивача і відповідача, зясувавши позицію сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем (раніше АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір № 0389/07/03-CL від 30 листопада 2007 року зі змінами та поповненнями, внесеними додатковими угодами до цього договору відкрито рахунок, кредитну лінію і цьому відповідачу надано кредит на загальну суму 2992000 грн. для своїх споживчих цілей, встановлено відсотки за користування кредитом в оговореній сумі (16% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом; додатковою угодою від 29 жовтня 2009 року вказані відсотки збільшено до 19% річних, а угодою від 27 листопада 2009 року зменшено ліміт кредитування; встановлено кінцевий термін повернення кредиту строк дії до 29 листопада 2017 року, до повного виконання зобовязання. В забезпечення цього кредиту відповідачем банку надане нерухоме майно: дві квартири в м. Дніпропетровську, недобудований будинок в с. Кіровське і приміщення офісу в м. Дніпродзержинську. Крім того, з відповідачем ТОВ «МВК Плюс» 30 листопада 2007 року було укладено договір поруки і цей відповідач зобовязався погашати борг кредитонабувача за цим кредитним договором.

Відповідно до укладеного між позивачем (раніше АКБ «Форум», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір № 0041/07/03-CL від 21 лютого 2007 року зі змінами та поповненнями, внесеними додатковими угодами до цього договору відкрито рахунок, кредитну лінію і цьому відповідачу надано кредит на загальну суму 1480000 грн. для своїх споживчих цілей, встановлено відсотки за користування кредитом в оговореній сумі (18% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом; додатковою угодою від 12 червня 2008 року вказані відсотки збільшено до 19% річних і збільшено ліміт кредитування, а угодою від 27 листопада 2009 року зменшено ліміт кредитування і змінено графік повернення кредитних коштів; встановлено кінцевий термін повернення кредиту строк дії до 20 лютого 2012 року, до повного виконання зобовязання. В забезпечення цього кредиту відповідачем банку надане нерухоме майно: дві квартири в м. Дніпропетровську, складське приміщення в м. Кривий Ріг і автомобіль. Крім того, з відповідачем ТОВ «МВК Плюс» 30 листопада 2007 року було укладено договір поруки і цей відповідач зобовязався погашати борг кредитонабувача за цим кредитним договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобовязаний виконати свій обовязок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобовязується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору.

Відповідно до умов договорів відповідач зобовязаний повернути кредит позивачу у відповідності до графіку, що наведений у додатку до цих договорів, який є їх невідємною частиною. В разі порушення позичальником обов'язку повернути кредитодавцеві кредиту відповідності до умов цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення сплати, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. У випадку прострочення повернення сум наданого кредиту (в тому числі часткового повернення), та прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідно до цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф незалежно від строку прострочення. Штраф сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати/стягнення.

Позивач, кредитодавець, відповідно до умов договорів відправив на імя позичальника і відповідачів, претензію про дострокове припинення своїх обовязків через невиконання відповідачем умов договору. Претензія була отримана.

В порушення зазначених норм закону та умов укладених кредитних договорів відповідачі свої зобовязання за вказаними договорами належним чином не виконали, перестали своєчасно сплачувати кредит, відсотки по кредиту, утворилася заборгованість. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У звязку і з порушеннями відповідачем своїх зобовязань по кредитним договорам мається заборгованість. На вимогу позивача погасити вказану заборгованість в добровільному порядку, відповідач відповів відмовою.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, відповідачі ОСОБА_1 і ТОВ «МВК Плюс» повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачами до суду не надано.

Між відповідачем ТОВ «МВК Плюс» та ПАТ «Банк Форум» 30 листопада 2007 року і 12 червня 2008 року було укладено договори поруки. Порука, будучи за своєю правовою природою зобов'язанням, припиняється на загальних підставах, передбачених у главі 50 ЦК України. У ст. 559 ЦК України визначено також спеціальні (додаткові) підстави її припинення. Традиційною підставою, яка була передбачена ЦК УРСР і в такому ж формулюванні перенесена до ЦК України, є припинення поруки у зв'язку з припиненням забезпеченого нею основного зобов'язання. Наведене положення випливає з акцесорного характеру поруки.

Новою підставою для припинення поруки є зміна основного зобов'язання, що спричиняє збільшення відповідальності поручителя, без його згоди. Як випливає із ч. 1 ст. 559 ЦК України поручитель не залишається зобов'язаним навіть на початкових умовах.

До припинення поруки призводять не будь-які зміни умов основного зобов'язання, а лише такі, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання можуть виникнути через різні обставини: збільшення розміру плати за кредит, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо.

Як вбачається з матеріалів справи збільшення відповідальності поручителя не відбулося, договори поруки не змінювалися і обсяг відповідальності за ним також.

Порука також припиняється у зв'язку із закінченням строку, який надається кредитору для пред'явлення вимоги поручителю. Вказаний строк може бути передбачений в договорі (договірний строк) або визначений в законі (законний строк). Чинний ЦК України виходить з того, що в першу чергу сторони мають право самостійно в договорі поруки визначати строк для заявлення вимог до поручителя. За відсутності відповідної договірної умови слід застосовувати строки, передбачені у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Законний строк може бути різної тривалості: 6 місяців - для зобов'язань з визначеним строком виконання та 1 рік - для зобов'язань, строк виконання яких не визначений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

З акцесорного характеру поруки випливає також те, що законодавець під основним зобовязанням в цивільному законодавстві (зокрема для ст. 559 ЦК України) в кредитних правовідносинах розуміє саме зобовязання, які забезпечує порука тобто зобовязання позичальника. В кредитному договорі чітко визначені зобовязання позичальника та строк їх виконання, отже, кредитний договір визначає, що відповідно до положень та умов цього договору банк надає позичальнику кредит у сумі 2992000 грн. з кінцевою датою погашення 29 листопада 2017 року і 1480000 грн. з кінцевою датою погашення 20 лютого 2012 року, але кредит не повертається, борг не погашено, штрафні санкції, передбачені договором не сплачено.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміна обставин та необізнаність про укладення вказаних договорів поруки, на які можуть посилатися вказані відповідачі ніяким чином не пов'язана з умовами виконання договору. Банк свої зобов'язання по договорам виконав, позичальник, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - грошові кошти для споживчих потреб. Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов'язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Кредитним договором обов'язок по поверненню суми кредиту покладається на позичальника, тож, стає зрозумілим, що валютні ризики несе позичальник як сторона, яка має невиконані зобов'язання за кредитним договором та поручитель.

Відсутність у позичальника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання у розумінні вимог статті 617 ЦК України. А стаття 625 ЦК України прямо вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Посилання можливе відповідача в якості підстави для визнання договорів недійсними або припиненими є загальними, невизначеними та недоведеними. Кредитний договір складені у повній відповідності до норм статей 1054, 1055, 1056, 1056 ЦК України, які регулюють окремий вид цивільних відносин - кредитних, відносин позики. Дії ж позичальника з можливого оскарження кредитного договору та договору поруки (або незгоду з ними), за яким він певний час виконував зобов'язання, свідчать не тільки про посягання на моральні засади суспільства, які передбачають добросовісне здійснення прав та виконання взятих на себе обов'язків, а і про намагання перекласти відповідальність за свою неспроможність й далі виконувати умови кредитних договорів на банк, який вчасно та належним чином виконав свої обов'язки за вказаними договорами.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним способом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цивільним кодексом передбачено можливість визначення зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, які повинні виконуватися. Відповідач, зі свого боку погодився з такими умовами договорів, підписавши кредитні договори особисто.

Договори про надання кредиту та поруки укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного, банківського законодавства та вказаних правил.

Отже, зупинивши свій вибір на ПАТ «Банк Форум», відповідачі погодилися на умови про надання кредиту, відкриття кредитної лінії та договорів поруки як такі, що їх влаштовували. Банк не примушував, не нав'язував своїх послуг відповідачам і третій особі та не вимагав укладення договорів. Це була ініціатива особисто третьої особи і відповідачів.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi (крім договірних) домовленості i зобовязання стосовно вiдповiдачів відносно кредиту, предмета спору, а вiдповiдачі не довели незаконність дій позивача. Твердження можливе вiдповiдачів про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідачі укладали договори та приймали кошти та зобовязання і зобовязувалися їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства, тому відповідачі мали можливість виконати умови договорів і повернути кредит позивачу, але без поважних причин цього не зробили.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідачів, повязаними з невиконанням умов договорів, позивачу було завдано майнової шкоди, які знаходяться в безпосередньому причинному звязку зі вказаними діями відповідачів.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ТОВ «МВК - Плюс» на користь ПАТ «Банк Форум» борг за кредитним договором від 30 листопада 2007 року в сумі 3135615 грн. 29 коп., з яких: просрочена заборгованість по поверненню кредитних сум 215367 грн. 46 коп., поточна заборгованість по поверненню кредитних сум 2309018 грн. 66 коп., просрочена заборгованість по нарахованим відсоткам 64213 грн. 21 коп. і пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором 55836 грн. 01 коп.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ТОВ «МВК - Плюс» на користь ПАТ «Банк Форум» борг за кредитним договором від 21 лютого 2007 року в сумі 2587089 грн. 65 коп., з яких: просрочена заборгованість по поверненню кредитних сум 176213 грн. 69 коп., поточна заборгованість по поверненню кредитних сум 2310537 грн. 49 коп., просрочена заборгованість по нарахованим відсоткам 52431 грн. 06 коп. і пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором 47907 грн. 41 коп., а також стягнути з ОСОБА_1 і ТОВ «МВК - Плюс» на користь ПАТ «Банк Форум» судові витрати банку в вигляді судового збору з кожного окремо по 1609 грн. 50 коп. (всього 3219 грн.).

Таким чином позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитними договорами та витрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 22, 95, 509, 510, 526, 527, 530, 532, 533, 534, 536, 545, 546, 549, 550, 551, 610, 611, 612, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою відповідальністю «МВК - Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» борг за кредитним договором від 30 листопада 2007 року в сумі 3135615 грн. 29 коп., з яких: просрочена заборгованість по поверненню кредитних сум 215367 грн. 46 коп., поточна заборгованість по поверненню кредитних сум 2309018 грн. 66 коп., просрочена заборгованість по нарахованим відсоткам 64213 грн. 21 коп. і пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором 55836 грн. 01 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою відповідальністю «МВК - Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» борг за кредитним договором від 21 лютого 2007 року в сумі 2587089 грн. 65 коп., з яких: просрочена заборгованість по поверненню кредитних сум 176213 грн. 69 коп., поточна заборгованість по поверненню кредитних сум 2310537 грн. 49 коп., просрочена заборгованість по нарахованим відсоткам 52431 грн. 06 коп. і пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором 47907 грн. 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою відповідальністю «МВК - Плюс» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» судові витрати банку в вигляді судового збору з кожного окремо по 1609 грн. 50 коп. (всього 3219 грн.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -