Номер провадження 2/289/16/15
Справа № 289/881/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 м.Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого Невмержицький І. М.

при секретарі - Шуба В.М.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

з участю представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Радомишльському районному суді Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання удаваним і недійсним договору дарування та визнання права власності на 5/24 частини житлової квартири,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідчки з зазначених підстав.

В судовому засіданні представник позивача за письмовою довіреністю - ОСОБА_1 з»явився,неодноразово змінюючи та уточнюючи позовні вимоги,при цьому суду пояснив про те,що 26 квітня 2005 року між його довірителем - ОСОБА_3 та відповідачкою(його рідною сестрою) - ОСОБА_4 був укладений Договір дарування,згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар належні дарувателю на праві приватної власності 5/24 ідеальних частин квартири за АДРЕСА_1,зазначений дарунок був оцінений сторонами в 600,00 грн.Також зазначив представник про те,що його довіритель ОСОБА_3 взагалі не мав наміру укладати згаданй вище Договір дарування,однак після смерті його батька - ОСОБА_5,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Радомишлі Житомирської області у віці 70 років,його мати - ОСОБА_6 та його сестра - ОСОБА_4 скористалися його молодим віком та юридичною необізнаністю,при цьому даруватель під час вчинення правочину перебував під впливом тяжкого для нього стану та на вкрай невигідних для нього умовах,при яких він не мав змоги реально усвідомлювати сутність Договору дарування,його волевиявлення не було вільним,він перебував під впливом та «тиском» матері,а тому просив суд визнати з цих підстав Договір дарування удаваним і недійсним та визнати за його довіртелем - ОСОБА_3 право власності на 5/24 ідеальних частин квартири за АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 з»явився,з позовними вимогами до своєї довіртельки не погодився та надав суду пояснення на заперечення позову.

Суд,вислухавши пояснення сторін у справі,дослідивши письмові матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази та обставини в їх сукупності приходить до наступного.

Судом встановлено,що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Радомишлі Житомирської області і в свідоцтві про народження його батьками були записані: батько - ОСОБА_5,мати - ОСОБА_7.

Також встановлено,що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Радомишлі Житомирської області і в свідоцтві про народження її батьками були записані: батько - ОСОБА_5,мати - ОСОБА_7.

Батько сторін у справі - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Радомишлі Житомирської області у віці 70 років.

Мати сторін у справі - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Радомишлі Житомирської області у віці 60 років.

26 квітня 2005 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 був укладений Договір дарування,посвідчений приватни нотаріусом Радомишльського нотаріального округу ОСОБА_9,згідно якого ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар належні дарувателю на праві приватної власності 5/24 ідеальних частин квартири за АДРЕСА_1,зазначений дарунок був оцінений сторонами в 600,00 грн.

Як зазначив в судовому засіданні ОСОБА_1,причиною звернення його довірителя з зазначеним позовом до суду тільки в 2014 році стала інформація про те,що відповідачка ОСОБА_4 вирішила розпорядитися в передбаченому Законом порядку спірною частиною житлової квартири,тобто під час укладання Договору дарування він сподівався,що сестра дотримається усних умов,що були ними оговорені перед укладанням Договору(будинок в селі сестрі,а квартира йому).

За змістом ст.ст.1,3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.202,203,204 Цивільного кодексу України- правочином є дія особи,спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги,з додержанням яких законодавець пов»язує законність та чинність правочину,а саме:

-зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства,а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

-особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

-правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

-правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

-правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст.202 ЦК України правочином є дія особи,спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним,якщо його недійсність прямо не встановлена Законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо він підписаний його стороною(сторонами).

Відповідно з ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог,які встановлені частинами першою- третьою,п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно до ст.233 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах,може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до вимог ст.235 ЦК України удаваним є правочин,який вчинено сторонами для приховання іншого правочину,який вони насправді вчинили.Якщо буде встановлено,що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину,який вони насправді вчинили,відносини сторін регулюються правилами щодо правочину,який вони насправді вчинили.

З роз»яснень,викладених в ч.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.1981 року з послідуючими змінами та доповненнями „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" вбачається,що при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною суди повинні мати на увазі,що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману,насильства,погрози,зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збіг тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв»язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах.

Статтею 57 ЦПК України визначено,що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ст.ст.58,60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В обгрунтування позову позивачем покладені лише його та пояснення представника,будь-яких інших доказів під час судового розгляду справи судом не встановлено.

Окрім зазначеного,за правилами визначеними ст.ст.256, 257,258 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Всупереч вимогам Закону,позивач, порушуючи ці строки, звернувся з позовом до Радомишльського райсуду через 9 років після укладення Договору дарування і його нотаріального посвідчення,при цьому позивач не звертався до суду з клопотанням про визнання причин пропуску поважними та поновлення цього строку.

З огляду на викладене,Суд приходить до висновку,що в судовому засіданні ні позивач ОСОБА_3,ні його представник ОСОБА_1 не надали доказів,на підставі яких суд може визнати позовні вимоги правомірними,а тому відмовляє в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

У відповідності до ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати по справі.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.10,11,30,88,202,209,211-215 ЦПК України,ст.ст.22,203,215,217,233 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 1981 року №1 з послідуючими змінами та доповненнями „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними",суд-

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання удаваним і недійсним договору дарування та визнання права власності на 5/24 частини житлової квартири - за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів починаючи з дня його проголошення.Особи,які не були присутні під час його проголошення мають право оскаржити протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Радомишльського І. М. Невмержицький районного суду