РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_2

до Представництва «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А»

про стягнення оплати за надурочні роботи, добових витрат за час перебування у відрядженнях, витрат на пальне, невиплаченої заробітної плати, заробітної плати за фактично виконану роботу за сумісництвом, моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в жовтні 2014 року звернувся з позовом до суду в якому, зазначив, що у періоди з 21.11.2011 року по 15.12.2012 року, з 26.04.2013 року по 31.01.2014 року, з 22.04.2014 року по 30.08.2014 року працював у Представництві «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А» в Україні за строковими трудовими договорами на посаді геодезиста, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

Оскільки відповідач протягом всього періоду роботи порушував умови трудових договорів та норми діючого законодавства, просив стягнути на його користь оплату за надурочні роботи в сумі 87649 грн, добові витрати за час перебування у відрядженнях в сумі 11520 грн, витрати на пальне в сумі 3360 грн, невиплачену заробітну плату в сумі 1345 грн. 20 коп, заробітну плату за фактично виконану роботу за сумісництвом в сумі 18000 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав викладених в письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 21.11.2011 року по 15.12.2012 року, з 26.04.2013 року по 31.01.2014 року, з 22.04.2014 року по 30.08.2014 року працював у Представництві «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А» в Україні за строковими трудовими договорами на посаді геодезиста, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці/а.с. 10-13/, та наданими трудовими договорами № 396 від 21.11.2011 року, № 232 від 26.04.2013 року та № 254 від 22.04.2014 року та був звільнений з роботи у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору згідно ст. 36 п.2 КЗпП України. /а.с. 87- 103/.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 зазначеного Закону та ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Доводи позивача про тривалість його робочого часу щоденно в кількості 10 годин, що підтверджується, на його думку, дорожніми листами, які складені ним особисто за травень-серпень 2014 року та з яких вбачається лише вказаний особисто позивачем час виїзду автомобіля та час його повернення,/а.с.133-139/ не є належними та допустимим доказом, позаяк спростовуються наступним.

У відповідності із укладеними між сторонами трудовими договорами слідує, що позивачу був встановлений шестиденний робочий тиждень при 7 годинній тривалості щоденної роботи при тижневій нормі 40 годин. Робочий час позивача, був у встановлених межах, що підтверджується табелями обліку робочого часу./а.с.122-124/. Крім того, згідно п. 4.1 та 4.2 усіх трудових договорів заробітна плата позивачу визначається в залежності від його кваліфікації, кількості, якості та складності виконуваної роботи, а також умов праці та становить 5000 грн. Із наданих довідок про доходи встановлено, що заробітна плата позивачу нараховувалася значно більше, ніж передбачена договорами.

Відповідно до ст. 62 КЗпП України надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня (статті 52, 53 і 61).

Статтею 52 КЗпП України встановлено, що при шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, крім того, ст.61 КЗпП України передбачено, що на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин (статті 50 і 51).

Суд не приймає до уваги показання допитаних свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки вони є загальними, не конкретними, виконували іншу роботу ніж позивач та в інші періоди в значно стислі строки. Крім того, як пояснили обидва свідки, що відповідач їм безпосередньо доплачував за виконану роботу, однак не повідомляв за що.

Не заслуговують на увагу та спростовуються іншими належними доказами копії документів обліку робочого часу, що містяться на а.с. 38-52, оскільки відсутні оригінали та невідомо підписи яких осіб є на цих табелях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимога позивача щодо оплати йому надурочних робіт в сумі 87649 грн. є безпідставною та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Частиною 1 ст. 121 КЗпП України встановлено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовим відрядженням.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються : добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Мінфіну №59 від 13.03.1998 року службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв'язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є,зокрема (але не виключно):

· запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження;

· укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини;

· документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях абосимпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Згідно ч. 2 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить у дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою/керівником).

Аналіз змісту трудових договорів № 396 від 21.11.2011р., № 232 від 26.04.2013р., № 254 від 22.04.2014р. свідчить, що позивач працював у відповідача на посаді геодезиста на різних ділянках автодороги М06 Київ-Чоп та М-03 Київ-Харків-Довжанський, тобто безпосередньо і з трудових договорів, і з самої специфіки роботи геодезиста вбачається роз'їзний характер цієї роботи, адже геодезист відповідно до посадової інструкції здійснює вимірювання поверхні земельної ділянки і картографування, тобто до його обов'язків входить вимірювання відстаней, напрямків і кутів між різними точками та визначення координат, що неможливо здійснювати у приміщенні без виїзду на об'єкт будівництва.

Таким чином, суд вважає, необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення добових витрат за час перебування у відрядженнях в сумі 11520 грн, оскільки позивачем не надані докази про направлення позивача у відрядження, терміни цих відряджень, звітів про перебування у відрядженні. З урахуванням викладеного вимоги позивача в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Стосовно вимог позивача про стягнення невиплачепої заробітної плати за червень та липень 2014 року в розмірі 1345,20 грн., судом встановлено, що остання була нарахована та виплачена позивачу в повному обсязі у відповідності до відпрацьованого часу, що підтверджується довідкою та табелем обліку робочого часу за вказані періоди.

Згідно змісту довідки про доходи № 340 від 26.11.2014 року позивачу за червень 2014 року було нараховано 5507,61грн., за липень 2014 року - 5054,75 грн., за серпень 2014 року - 8148,10 грн./а.с.104/. Таким чином, нараховані суми заробітної плати позивачу повністю відповідають умовам трудового договору укладеному з ним, а відповідно вимога щодо стягнення начебто недоплаченої суми заробітної плати за цей період є безпідставною.

Судом встановлено, що між сторонами по справі були укладені договори про надання послуг від 22.04.2013 року та 22.04.2014 року./а.с.111- 114/. За цими договорами надання послуг, позивач взяв на себе зобов'язання надавати відповідачу послуги з перевезення працівників Представництва, вантажів та надавати інші, пов'язані з цим послуги власним автотранспортом на паливі замовника, тобто відповідача. Умовами договору, зокрема, п. 1.3 передбачено, що загальна сума даного договору складається із вартості фактично наданих послуг і становить 4831 грн. 50 коп, що фактично і отримував позивач, окрім заробітної плати та не заперечував цього факту в судовому засіданні./а.с. 125, 160, 161/.

За наслідками надання послуг за цими договорами сторони підписували акти прийняття надання послуг, в яких сторони вказували не тільки період у який надавалися послуги та вартість таких послуг, але і те, чи має кожна із сторін до другої сторони будь-які претензії. Так, із досліджених копій актів прийняття надання послуг вбачається, що за цими актами у позивача відсутні претензії до представництва, а також підтверджено, що розрахунки з ним проведені повністю./а.с.25-30/.

Таким чином, позивач шляхом підписання зазначених актів підтверджував, що немає жодних претензій до відповідача , в тому числі і щодо забезпечення його пальним. З огляду на вказане, відсутні будь-які підстави стверджувати, що представництво має невиконані зобов'язання перед позивачем в частині надання йому пального. При цьому суд вважає, що вимога позивача щодо відшкодування вартості використаного пального повинна ґрунтуватися на тому, що таке пальне справді було ним використане під час надання послуг на відповідні заявки відповідача на надання послуг по перевезенню на відповідні об'єкти по відстані на більший кілометраж, ніж на який було видано пальне, а також на тому, що ним своєчасно надавалося для відповідача відповідні звіти по використаному пальному і такі звіти були прийняті та погоджені останнім, а відтак вимога про стягнення витрат за пальне в сумі 3360 грн. є безпідставною.

Дослідженими текстами договорів повністю спростовуються доводи позивача про стягнення заробітної плати за фактично виконану роботу водія за сумісництвом в сумі 18000 грн. Крім того, встановлено, що позивач не був прийнятий на роботу у Представництво за сумісництвом. Прийняття особи на роботу за сумісництвом здійснюється в тому ж порядку, що і прийняття на основну роботу, а саме шляхом надання особи заяви (тобто виявлення свого волевиявлення працівником) та видання роботодавцем відповідного наказу. Жодної з вказаних дій сторонами не здійснювалося, що не заперечується і позивачем, не додано жодних документів, які б підтверджували факт прийняття позивача на роботу у Представництво за сумісництвом. Доводи позивача про те, що ним здійснювалося фактичне суміщення двох посад, а саме геодезиста та водія підсобного-робітника не підтверджується жодним доказом.

Відповідно до умов укладених трудових договорів, зокрема п. 4. 6 зазначено: «у разі виконання роботи за суміщенням професій (посад) (при наявності вакансії) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника здійснюється доплата за домовленістю Сторін», тобто в будь-якому випадку має бути згода обох сторін на те, щоб працівником виконувалися роботи по суміщенню професій (посад). Докази, про надання згоди на виконання позивачем інших робіт в тому числі на виконання ним трудових функцій водія-підсобного робітника, по трудових договорах, відсутні, а з пояснень представників відповідача вбачається, що ніхто її не давав.

З огляду на викладене, є також безпідставною вимога про стягнення заробітної плати за роботу за сумісництвом в розмірі 18000грн.

Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення оплати за надурочні роботи та інших виплат, щодо яких суд відмовив в повному обсязі, тому також є безпідставними та задоволенню не підлягають вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 52, 62, 97, 102-1, 105, 106, 121, 237-1 КЗпП України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Представництва «Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А» про стягнення оплати за надурочні роботи в сумі 87649 грн, добових витрат за час перебування у відрядженнях в сумі 11520 грн, витрат на пальне в сумі 3360 грн, невиплаченої заробітної плати в сумі 1345 грн. 20 коп, заробітної плати за фактично виконану роботу за сумісництвом в сумі 18000 грн, моральної шкоди в сумі 10000 грн. відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук