Справа № 645/5467/15-ц
Провадження № 2-о/645/99/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді Ульяніч І.В.,

при секретарі Тереховської І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою Прокурора Московського району м. Харкова, в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Московського району м. Харкова звернувся до суду з позовною заявою про визнання спадщини, яка відкрилася 07.04.2014 року після смерті ОСОБА_3, та складається з квартири АДРЕСА_1, відумерлою та про передачу її територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що згідно свідоцтва про смерть 07.04.2014 року помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав в спірній квартирі. В день його смерті відкрилася спадщина за останнім місцем проживання в однокімнатній квартирі № 63, загальною площею 20,6 кв. м., у будинку готельного типу по вул. Краснодарській, 171-В у м. Харкові, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення факту її спільного проживання однією сім*єю з ОСОБА_3 з січня 2007 року по 07.04.2014 року, тобто по час відкриття після смерті останнього спадщини. Однак ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.05.2015 року задоволено апеляційну скаргу прокурора Московського району м. Харкова, в інтересах держави в особі Харківської міської ради. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду. З інформації КП «Жилкомсервіс» від 05.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 з 27.03.2013 року був зареєстрований один у ІНФОРМАЦІЯ_2. З реєстраційного обліку знятий 04.06.2014 року, у звязку зі смертю. Станом на 28.05.2015 року у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований. Отже, інші особи, крім ОСОБА_3 на час відкриття спадщини у відповідній квартирі зареєстровані не були, у звязку з чим, постійно із спадкодавцем не проживали. З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, виданих 21.05.2015 року 12 Харківською державною нотаріальною конторою щодо спадкодавця, вбачається відсутність заповіту та спадкового договору, спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 08.06.2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 залишається зареєстрованим за ОСОБА_3 Таким чином, зволікання з визнанням спадщини відумерлою обмежує можливості виконання обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради завдань, повязаних з реалізацією державної політики в сфері забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов. Тому, прокурор Московського району м. Харкова звернувся до суду з заявою про визнання спадщини, яка відкрилася 07.04.2014 року після смерті ОСОБА_3, та складається з квартири АДРЕСА_1, відумерлою та про передачу її територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради.

Не погодившись з позовними вимогами відповідач ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що взимку 2006 року вона познайомилась з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та вони почали зустрічатись. З січня 2007 року вони почали проживати разом у квартирі батьків ОСОБА_1 однією сімєю як чоловік та дружина, були повязані спільним побутом, був спільний бюджет, мали взаємні права та обовязки, піклувалися один про одного. 06.02.2012 року померла мати ОСОБА_3 ОСОБА_4, вони переїхали проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Оскільки ОСОБА_3 було важко знаходитись в квартирі, де все нагадувало про матір, вони вирішили продати квартиру та придбати інше житло. За домовленістю з ОСОБА_3, ОСОБА_5 самостійно шукала квартиру, потім разом з ним домовлялися з продавцем про придбання квартири, дивилися її, збирали довідки, готували документи для оформлення договору купівлі-продажу. 27.02.2013 року за договором купівлі-продажу вони придбали квартиру АДРЕСА_1, в яку переїхали проживати у березні 2013 року. За час спільного проживання за спільні кошти купували меблі та предмети домашнього вжитку, проводили косметичний ремонт. Оплату за квартиру та комунальні послуги здійснює відповідачка. Також зазначила, що в березні 2014 року ОСОБА_3 раптово захворів та 07.04.2014 року помер. Похованням займалась відповідачка. Після його смерті відкрилась спадщина на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та інше майно. Спадкоємців першої, другої та третьої черги за законом у нього не має. У звязку з цим відповідач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, нотаріус заяву прийняла та запропонувала відповідачу звернутись до суду. Відповідач звернулась до Московського районного суду м. Харкова з заявою. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року заяву було задоволено, встановлено факт спільного проживання однією сім*єю з ОСОБА_3 з січня 2007 року по 07.04.2014 року. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.05.2015 року задоволено апеляційну скаргу прокурора Московського району м. Харкова, в інтересах держави в особі Харківської міської ради. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року скасовано, заяву залишено без розгляду. Таким чином, ОСОБА_1 звернулась з зустрічним позовом, яким просить встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сімю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу більше пяти років з січня 2007 року до дня смерті ОСОБА_3 07.04.2014 року, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 07.04.2014 року, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як таку, що є частиною у праві спільної сумісної власності.

Прокурор прокуратури Московського району м. Харкова Буч Р.В. в судове засідання зявився, позов підтримав та просив його задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заявіта просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Представник Харківської міської ради у судове засідання з'явився, позов підтримав, просив задовольнитита відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Представник третьої особи - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала вимоги зустрічної позовної заяви, просила їх задовольнити та відмовити у задоволенні первісного позову. При цьому пояснила, що з ОСОБА_3 вони разом мешкали, вели спільне господарство, купували продукти, речі, разом відпочивали, разом працювали на ринку Барабашова. Разом мешкали спочатку з зими 2007 року у її батьків на вул.. Тракторобудівників, потім придбали квартиру на вул.. Краснодарській, на придбання якої вона надала ОСОБА_3 8000 доларів США, але підтвердження цьому не має. Вона була у нотаріуса при укладені угоди купівлі-продажу спірної квартири. Також пояснила, що ОСОБА_3 помер у відділені лікарні, де лікують алкоголіків, свідоцтво про смерть вона не отримувала, так як була у важкому стані. До нотаріуса вона зверталась, але їй сказали почекати у випадку прийняття спадщини спадкоємцями 1-3 черги, тому пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Під час судового розгляду по справі були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він з дружиною займався підприємницькою діяльністю на ринку Барабашова з 2001 по 2012 роки, продавали одяг та взуття. В 2008 році до них підійшов ОСОБА_3 та став брати у них товар на реалізацію, потім став приходити з ОСОБА_1. Свідок зазначив, що у ОСОБА_3 була проблема він зловживав спиртними напоями, та мав борги, у них склалися дружні стосунки. В 2012 році до нього підійшла ОСОБА_1 та запитала про придбання квартири, так як вони бажали придбати у них квартиру-гостінку, за гроші зароблені на Барабашова та вподальшому придбали спірну квартиру. Свідок вважав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чоловік та дружина. Також свідок зазначив, що ОСОБА_3 до такої міри зловживав спиртними напоями, що не міг себе контролювати, мав тяжку форму алкоголізму. При придбанні ОСОБА_3 у них квартири, гроші за квартиру передавав ОСОБА_3 всю суму, ОСОБА_1 у нотаріуса при придбанні квартири не була.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона познайомилась приблизно 5-6 років назад на ринку Барабашова. Вони брали у свідка під реалізацію товар. Їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мешкали однією сім»єю, в квартирі на вул. Краснодарській вони мешкали приблизно півроку, квартиру ОСОБА_3 придбав у неї. Свідок займалась похованням ОСОБА_3, забирала його із моргу та отримувала свідоцтво про його смерть, так як ОСОБА_1 погано себе почувала.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_1, яка хвилювалась про те, що ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями. Потім ОСОБА_1 говорила, що ОСОБА_3 поклали в лікарню, а в квітні він помер.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що з кінця жовтня 2013 року вона мешкала за адресою: АДРЕСА_2. В цьому ж будинку мешкала ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в одній квартирі, свідок бачила ОСОБА_1 1-2 рази на тиждень. Чия була квартира свідку не відомо. Також свідок зазначила, що ОСОБА_3 працював на Барабашова, зловживав спиртними напоями.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_3, з 1986 року, свідок зазначила, що ОСОБА_1 мешкає в кв. 5 за тією ж адресою. ОСОБА_1 мешкає в будинку постійно, приблизно не мешкала пів року-рік, коли виходила заміж, але потім повернулась в квартиру батьків. Про другий шлюб свідку нічого не відомо, чоловіка поряд з ОСОБА_1 свідок не бачила. Разом з ОСОБА_1 мешкає її син. Також свідку не відомо де і ким працює ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, вислухавши пояснення свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає первісні позовні вимоги обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню, а зустрічний позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 1 ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.02.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11, що зареєстровано в реєстрі за № 301 (а.с.10-12).

07.04.2014 року ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 437174 від 10.04.2014, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.5).

З інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, наданих Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою щодо спадкодавця, вбачається відсутність заповіту та спадкового договору, спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 (а.с.6,7).

З інформації КП «Жилкомсервіс» від 05.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 з 27.03.2013 року був зареєстрований один у ІНФОРМАЦІЯ_2. З реєстраційного обліку знятий 04.06.2014 року, у звязку зі смертю. Станом на 28.05.2015 року у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований, існує заборгованість по квартирній платі (а.с.8,9).

З інформації КП «Жилкомсервіс» від 19.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5, разом із сином (а.с.42).

У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у відповідності до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.05.2015 року по справі №643/20950/14-ц задоволено апеляційну скаргу прокурора Московського району м. Харкова, в інтересах держави в особі Харківської міської ради. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.01.2015 року, яким було задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт мешкання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, скасовано, а заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.21-23).

З виписки із актового запису про смерть № 5319 від 10.04.2014 року ОСОБА_3, вбачається, що свідоцтво про смерть ОСОБА_3, отримувала ОСОБА_7 (а.с.40,41).

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 31 від 08.04.2014 року, вбачається, що ОСОБА_3 помер від алкогольної кардіоміопатії в психіатричному відділенні лікарні № 3 (а.с.45,46).

Згідно документів, які були підставою для укладення ОСОБА_3 договору купівлі-продажу спірної квартири від 27.02.2013 року, наданих приватним нотаріусом, яка укладала договір, вбачається, що спірна квартира була придбана ОСОБА_3 у ОСОБА_7, яка володіла 8 квартирами в даному житловому будинку. Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 27.02.2013 року (а.с.113), він стверджував, що в зареєстрованому шлюбі не знаходиться, ні з ким спільно не проживає та не має ні з ким фактичних шлюбних відносин (а.с.96-121)

Згідно ст. 256 п. 1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ст. 3 СК України сім*ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Згідно п. 23, 21,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини; та вимоги ч. 2ст. 256 ЦПК України, відповідно до яких у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

Сімейним кодексом України закріплені рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в Цивільним кодексом - право на спадщину. Але проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права першої черги спадкоємців спадкування за законом.

Для встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу повинні бути надані будь-які документи та докази того, що мали місце фактичні шлюбні стосунки, зокрема: довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, тощо); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій про спільне проживання та ведення господарства.

В судовому засіданні, згідно пояснень ОСОБА_1, свідків та вивчених матеріалів справи не підтверджується факт спільного проживання однією сімєю з січня 2007 року по 07.04.2014 року, разом без реєстрації шлюбу, тобто факт налагоджених шлюбних відносин із взаємними правами та обов»язками. Позивачем по зустрічному позову ОСОБА_1 не було надано переконливих доказів в підтвердження вказаного факту, зокрема, а ні довідки з місця спільного проживання, а ні листів ділового та особистого характеру, спільних фото, підтвердження спільного придбання речей, техніки, а також спірної квартири, навіть не надано підтвердження того, що ОСОБА_1 поховала ОСОБА_3 за власні кошти, та сплачувала комунальні послуги по спірній квартирі, як це вона зазначала в позові та судовому засіданні, а також спільної роботи на ринку Барабошова. Навіть пояснення ОСОБА_1, що ОСОБА_3 раптово захворів, спростовується матеріалами справи, в яких є копія заяви ОСОБА_3 від 17.03.2014 року про прийняття його до психіатричної лікарні для лікування алкоголізму, яким він тяжко страждав, як зазначили свідки, в лікарні він знаходився з 17.03.2014 року по 07.04.2014 року, підверджень надання йому допомоги, такої як придбання ліків, відвідування в лікарні також не було надано.

До показань свідків зі сторони відповідача ОСОБА_1 суд відноситься критично, з наступних підстав. Так, свідок ОСОБА_9, яка зазначала, що мешкала по сусідству із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по вул. Краснодарській, має постійне зареєстроване місце мешкання по вул. Мира в Орджонікідзевському районі м. Харкова, ні яких підтверджень щодо оренди та проживання ІНФОРМАЦІЯ_6 півроку в судовому засіданні не надала. Свідок ОСОБА_8, яка працює в храмі та знає ОСОБА_1 як прихожанку храму, знала, що ОСОБА_1 хвилюється через зловживання ОСОБА_3 спиртними напоями. ОСОБА_3 бачила та розмовляла з ним один раз в його квартирі. Свідки ОСОБА_7, у яких ОСОБА_3 придбав спірну квартиру, зазначили, що вони спілкувались на ринку, з приводу реалізації товару,мали дружні стосунки, були обізнані про зловживання спиртним ОСОБА_3, їх зареєстроване місце мешкання знаходиться у Московському районі м. Харкова по вул.. 50 річчі ВЛКСМ. Тобто всі свідки ні є сусідами ОСОБА_3, у них не було постійного спілкування із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та відомостей щодо їх спільного мешкання, враховуючи спосіб життя ОСОБА_3 та зловживання ним алкоголю.

Крім того, в судовому засіданні свідком ОСОБА_10, яка є сусідкою ОСОБА_1 за місцем реєстрації, зазначено, що ОСОБА_1 постійно мешкає із сином за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_4, поруч чоловіка з нею не має та давно не було, крім чоловіка за першим шлюбом.

Свідки зі сторони відповідачки зазначали, що ОСОБА_1 хвилювалась через зловживання ОСОБА_3 спиртними напоями, працювала з ним на ринку, навіть погашала його борги, але жодного допустимого доказу на підтвердження вимог про визнання факту проживання та доказів того, що вони були сім'єю, не надано.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Встановлення вищевказаного факту суперечить вимогам ст. 256 ЦПК України, а зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та відповідно визнання за нею право власності на спірну квартиру. Крім того, сам спадкодавець ОСОБА_3 за життя, згідно нотаріально посвідченої заяви зазначив в лютому 2013 року, що ні з ким не мешкає разом та не перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

У відповідності до положень ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно приписів ст. 274 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду органом місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 278 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, суд вважає, що факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який помер 07 квітня 2014 року в м. Харкові та придбання ними спільного майна, у вигляді спірної квартири, не знайшов підтвердження в судовому засіданні, тому вимоги зустрічної позовної заяви не є мотивованими та не підлягають задоволенню.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання спадщини відумерлою та передачі квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Враховуючи, що при подачі позову про визнання спадщини відумерлою, позивач був звільнений від сплати судового збору, то згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню із відповідача по справі.

Керуючись ст. ст. 10, 209, 212, 214, 215, 217, 218, 274 - 278 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Прокурора Московського району м. Харкова, в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до про визнання спадщини відумерлою задовольнити.

Визнати спадщину, яка відкрилась 07.04.2014 року після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та складається з квартири АДРЕСА_5 відумерлою та передати її територіальній громаді м. Харкова, в особі Харківської міської ради.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ульяніч І.В.