Справа № 203/1017/15-ц
Провадження № 2/0203/581/2015
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
10 серпня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Колесніченко О.В.,
при секретарі Цекместрук Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 23 вересня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку боргу, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, а 08 серпня 2013 року позичальник помер, проте спадкоємець ОСОБА_2 ОСОБА_1, яка фактично прийняла спадщину заборгованість станом на час відкриття спадщини не сплатила, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 08 серпня 2013 року в сумі 6875,61 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 6703,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 172,27 грн., а також покласти на відповідача судові витрати.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України.
Матеріалами справи встановлено, що 23 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір б/н, який складається з заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, з чим відповідач ознайомлений та погодився, про що свідчить його підпис в заяві від 23 вересня 2008 року (а.с.12,13).
За умовами цього договору, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк відкриває картковий рахунок та надає держателю платіжну картку типу «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 2000,00 грн., який за умовами п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг до серпня 2013 року збільшений до 6703,34 грн., зі сплатою за користування коштами 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік на строк дії картки зі сплатою щомісячних платежів (п.5 заяви про надання кредиту).
ОСОБА_2В, приєднавшись до цього договору на умовах ст.634 ЦК України, отримавши 23 вересня 2008 року платіжну картку з коштами в ліміті 2000,00 грн., що підтверджується заявою позичальника та випискою по рахунку банку (а.с.12-13), зобов'язався повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування, винагороди та комісії, виходячи з встановленого/збільшеного/зменшеного банком ліміту коштів відповідно до умов Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку (п.7 заяви, п.6.5, п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг).
За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до ст. ст.1048, 1056-1 цього Кодексу України.
Разом з тим, судом встановлено, що 08 серпня 2013 року ОСОБА_2 помер, про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ вчинено 14 серпня 2013 року актовий запис № 5567 і видано свідоцтво серії І-КИ №523287 (а.с.68 зворот).
Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини згідно зі ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
При цьому, ст.ст. 1219, 608 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, а зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
На підставі даних паспортів ОСОБА_2 і ОСОБА_1, що в копіях наявні в матеріалах справи (а.с.26-27, 28-29) судом встановлено, що станом на 19 грудня 2008 року спадкодавець ОСОБА_2 з 16 серпня 2005 року, був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_1 за цією ж адресою з 17 грудня 1985 року. Між тим, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 23 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23 січня 2015 року (а.с.66).
Будь-яких доказів того, що відповідач станом на день відкриття спадщини була зареєстрованою та проживала разом зі спадкодавцем позивач відповідно до своїх обов?язків за ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надав, роз?ясненими судом правами відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України не скористався, відповідних клопотань не подавав. Так само, позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідач є спадкоємцем першої або іншої черги, а посилання представника позивача на те, що згідно відмітки у паспорті відповідача вона є дружиною спадкодавця з 14 вересня 1985 року, а відтак, спадкоємцем першої черги, є припущенням, оскільки такі відомості банком отримані ще 19 грудня 2008 року, що підтверджується штампом банку з датою на копіях паспортів ОСОБА_2 і ОСОБА_1, а станом на день відкриття спадщини доказів перебування у шлюбі відповідача зі спадкодавцем не надано.
Розв?язуючи спір у даній справі, суд виходить з того, що прийняття спадщини або її неприйняття є право спадкоємця, а не його обв?язком, оскільки у разі наявності спадкового майна спадкоємець приймає як спадкове майно, права, так і зобов?язання спадкодавця в повному обсязі, при цьому, належить взяти до уваги, що за ст. 316, 319, 328 ЦК України право власності, зокрема і на спадщину, є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, власність зобов?язує і набувається на підставах, що не заборонені законом, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, тому набуття права власності є правом особи і діючий ЦК України не передбачає можливість примусово обтяжити особу власністю, хоч би і спадщиною.
Так, за даними спадкової справи №87/2014 щодо майна ОСОБА_2, заведеної 07 березня 2014 року, з заявою про прийняття або відмову від спадщини до П?ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори після смерті 08 серпня 2013 року ОСОБА_2 ніхто не звертався, заповіту останній не складав (а.с.68-73), а ПАТ КБ «ПриватБанк» з претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України звернулося лише 07 березня 2014 року.
Відомості про наявність спадкового майна в межах вартості якого за ст. 1282 ЦК України можливо задовольнити вимоги кредитора спадкодавця у разі наявності спадкоємців, що прийняли спадщину, матеріали справи не містять та позивачем відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України доказів таких обставин суду не подано.
Відтак, суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача про наявність спадкового майна, фактичне прийняття відповідачем спадщини після ОСОБА_2 та, відповідно, і підстав для стягнення з неї заборгованості по зобов?язаням спадкодавця.
Крім того, приймаючи до уваги положення ст.1281 ЦК України позивачем у позові не наведено обставин того, коли позивачу стало відомо про відкриття спадщини, зважаючи на те, що з відповідною заявою до нотаріальної контори банк звернувся лише 07 березня 2014 року. Так само не зміг пояснити цих обставин та надати відповідні докази в судовому засіданні і представник позивача.
Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку на предмет належності, допустимості, достатності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 209, 218, 224-226, 222 ЦПК України, суд, -
Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити в повному обсязі.
З повним текстом рішення особи, які брали участь у справі зможуть ознайомитись 14.08.2015.
Відповідач має право подати до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а так само відповідачем з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя О.В. Колесніченко