АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1546/15 Справа № 201/8721/14 Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О.А. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Кочкової Н.О., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и в :

У липні 2014 року ПАТ КБ "Надра" звернулось до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 20.06.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір на споживчі потреби № 8/2007/840-К/836-АП в cумі 30376,24 доларів США на строк до 19.06.2014 року під 11,40 відсотків за користуванням цим кредитом. Відповідач перестав виплачувати сам кредит та відсотки по договору, утворилася заборгованість, термін повернення коштів пройшов, але відповідачем в добровільному порядку погашення заборгованості не відбулося. Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору станом на 11.12.2013 року в розмірі 45117,33 доларів США, що еквівалентно 360.622,82 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 24272,92 доларів США, що еквівалентно 194.013,45 грн., заборгованості за відсотками в сумі 13432,66 доларів США, що еквівалентно 107.367,25 грн., пені в сумі 4374,13 доларів США, що еквівалентно 34.962,42 грн., штрафів в сумі 3037,62 доларів США, що еквівалентно 24.279,70 грн. та витрати на судовий збір (а.с.2-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 360.622,82 грн., що складає 45117,33 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом в сумі 24272,92 доларів США, що еквівалентно 194.013,45 грн., заборгованість за відсотками в сумі 13432,66 доларів США, що еквівалентно 107.367,25 грн., пеня в сумі 4374,13 доларів США, що еквівалентно 34.962,42 грн., штрафи в сумі 3037,62 доларів США, що еквівалентно 24.279,70 грн. та судовий збір в сумі 3606,23 грн. (а.с.51-54).

В апеляційній скарзі (а.с.58-62) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалите нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки:

- відповідач всупереч положенням ст.ст.74,75 ЦПК України не був належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи;

- розглянувши справу та ухваливши заочне рішення, суд не постановив ухвалу відповідно до ст.225 ЦПК України про заочний розгляд справи;

- судом безпідставно зазначено в рішенні щодо відсутності з боку відповідача заперечень розгляду справи за його відсутності;

- відносно позовних вимог про стягнення відсотків та пені сплинув строк позовної давності;

- одночасне стягнення з відповідача штрафу та пені, які є видами неустойки, є подвійним притягненням до відповідальності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони уклали кредитний договір, внаслідок порушення умов виконання якого з боку позичальника виникла заборгованість.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи здійснено та судове рішення ухвалене судом першої інстанції у відсутність відповідачів.

Відповідно до внесених до ст.311 ЦПК України змін, які набрали чинність з 30 липня 2010 року, не повідомлення судом першої інстанції будь-кого з осіб, які беруть участь у справі, належним чином про час і місце судового засідання, не є для суду апеляційної інстанції підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається зі справи, листом від 09.07.2014 року на адресу відповідача, зазначену ним в апеляційній скарзі, направлено судову повістку та копію позовної заяви банку (а.с.29,38), після неявки сторін в судове засідання 07.08.2014 року на ту ж адресу направлено судову повістку про розгляд справи 24.10.2014 року (а.с.36,41) та 24.10.2014 року - про розгляд справи 12.11.2014 року (а.с.45).

До поштової установи відповідач для отримання судових повісток не з'явився, судові повістки повернулися до суду з поміткою поштової установи "" (а.с.37,40).

Тому доводи апеляційної скарги про розгляд справи у відсутність відповідача самі по собі не є підставою для скасування судового рішення, оскільки судом відповідач неодноразово повідомлений про розгляд справи.

Рішення суду ухвалене судом у відсутність відповідача відповідно до вимог ст.169 ЦПК України без застосування положень "Глави 8" ЦПК України про "Заочний розгляд справи".

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Не можуть бути до уваги і нехтування доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків в рішенні суду щодо відсутності з боку відповідача заперечень розгляду справи за його відсутності.

На думку колегії суддів, неявка відповідача до поштової установи за кореспонденцією з суду свідчить про його байдуже ставлення до наслідків розгляду справи.

Але незалежно від мотивів неявки відповідача в судові засідання до суду першої інстанції відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2007 року між сторонами укладено кредитний договір на споживчі потреби № 8/2007/840-К/836-АП в cумі 30376,24 доларів США під 11,40 відсотків за користуванням цим кредитом на строк до 19.06.2014 року (а.с.8-13)

Згідно заяви на видачу готівки № NL-1 від 20.06.2007 року відповідач отримав 153.400,01 грн. (а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За розрахунком банку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 11.12.2013 року становить 45117,33 доларів США, що еквівалентно 360.622,82 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 24272,92 доларів США, що еквівалентно 194.013,45 грн., заборгованості за відсотками в сумі 13432,66 доларів США, що еквівалентно 107.367,25 грн., пені в сумі 4374,13 доларів США, що еквівалентно 34.962,42 грн., штрафів в сумі 3037,62 доларів США, що еквівалентно 24.279,70 грн. (а.с.18-20).

Відповідно до п.5.1. кредитного договору за порушення відповідачем строків сплати щомісячних мінімальних платежів передбачено пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а згідно п.5.2. - штраф в розмірі 10 % від суми наданого кредиту за кожен випадок порушення зобов'язань позичальника не пов'язаних з порушенням строків платежів.

Тому відсутні підстави вважати, що одночасне стягнення з відповідача штрафу та пені є подвійним притягненням до відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 11.12.2013 року в розмірі 45117,33 доларів США, що еквівалентно 360.622,82 грн., відповідач не оскаржує.

Доводи апеляційної карги щодо спливу строку позовної давності відносно позовних вимог банку про стягнення відсотків та пені не можуть бути враховані, оскільки за домовленістю між банком та відповідачем, викладеною в п.7.3. кредитного договору, строк позовної давності встановлений сторонами становить 10 років (а.с.12), що не суперечить положенням ч.1 ст.259 ЦК України щодо збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і по становив законне і обґрунтоване рішення про задоволеннz позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу ального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: