Провадження № 2/645/803/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.

за участю секретаря судового засідання - Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Страхової Компанії «АХА Страхування» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в остаточній редакції якого просила визнати подію, внаслідок якої було пошкоджено належний їй автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, яка відбулася 20.07.2014 року - страховим випадком, визнати факт порушення її прав як споживача страхових послуг з боку СК «АХА Страхування» на підставі порушення принципу рівності сторін та невиконання умов договору страхування, стягнути зі СК «АХА Страхування» на її користь гроші в сумі 9399,87 грн. в рахунок страхового відшкодування по страховому випадку, що мав місце 20.07.2014 року, 3000 грн. за надання їй правової допомоги, і 8000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, як споживачу послуг страхової компанії. В обґрунтування позову посилалася на те, що 11.07.2013 року між нею та АТ «СК «АХА Страхування» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту 182434Га/13хАС терміном дії з 25.07.2013 року по 24.07.2014 року, включно. Відповідно до зазначеного договору страхуванню підлягають майнові права по користуванню, володінню і розпорядженню транспортним засобом - автомобілем, Mitsubishi Lancer реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до умов Договору Страховик бере на себе зобов'язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату Страхувальнику або іншій особі зазначеній в Договорі Страхувальником, а Страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені договором строки та виконувати інші умови договору. Особами, допущеними до керування ТЗ відповідно до розділу 8 Договору, є ОСОБА_1, і ОСОБА_2. 20.07.2014 року ОСОБА_3, керуючи вищевказаним застрахованим автомобілем, припаркував його на обладнаний майданчик для паркування транспортних засобів в районі Центрального ринку в місті Харкові. Після чого він закрив транспортний засіб і поставив його на сигналізацію. Оскільки день був спекотним, ОСОБА_3 залишив відкритими, приблизно на 5 см, передні бокові вікна з боку водія і пасажира. Повернувшись через декілька хвилин до автомобілю, він виявив, що з вікон автомобілю йде дим, а, відкривши двері, побачив в автомобілі непогашений недопалок, внаслідок чого загорілася подушка сидіння водія. Негайно погасивши вогонь в автомобілі, ОСОБА_3 подзвонив на гарячу лінію АТ «СК «АХА Страхування», повідомив про подію. 20.08.2014 року у відповідь на звернення на «гарячу лінію» страхової компанії було отримано лист, згідно з яким, на думку Страховика, відсутні правові підстави для визнання заявленого випадку страховим і виплати страхового відшкодування. Проте позивачка не погоджується з даною відмовою. Так, у своєму листі Страховик, посилається на положення пунктів 29.4.5 29.5.6 Договору, вказуючи при цьому, що залишення застрахованого автомобілю з відкритим вікном на парковці без нагляду, Страховик розцінює як невиконання обов'язків покладених п.25.2.8 Договору, який передбачає, що Страхувальник зобов"язаний здійснювати всі необхідні і можливі дії щодо запобігання виникненню страхових випадків і зменшення їх наслідків. Проте, на думку позивачки, данне положення Договору не містить прямої вказівки на те, що факт залишення Страхувальником в суху спекотну погоду в незначній мірі відкритих вікон автомобіля, в місцях обладнаної парковки суперечить пункту 25.2.8 Договору та може потягти за собою відмову у виплаті страхового відшкодування за Договором. Положення вказане в пункті 25.2.8 носить характер загальної норми та не може трактуватися виключно на користь Страховика, тому що чітко не визначає правила дій Страхувальника. Положення пункту 29.4.5 Договору (на які також посилається відповідач) визначають, що вартість деталей, які без ремонту по своєму технічному стану придатні для подальшого використання після пошкодження ТЗ або є можливість їх відновлення відповідно до нормативної документації виробника ТЗ страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування. При цьому Страховик ніяк не підтверджує свої доводи, посилаючись на вказаний пункт Договору, а на думку Страхувальника зазначені пошкодження перешкоджають подальшому повноцінному використанню транспортного засобу, а можливість відновлення зазначених ушкоджень згідно нормативної документації виробника ТЗ відсутня. На думку позивачки, події, що сталися 20.07.2014 року, не відносяться до виключень зі страхових випадків, перелічених у розділі 29 Договору, та підпадають під дію розділу 24 Договору і їх слід вважати страховим випадком. Після настання страхового випадку позивач діяв у відповідності до вимог Договору. За вказівкою страхової компанії Страхувальником 24.07.2014 року був проведений огляд транспортного засобу на предмет виявлення пошкоджень на підприємстві Техно-Арт. В ході огляду були виявлені пошкодження автомобілю - подушка сидіння, обивка сидіння, наповнювач сидіння, про що було складено акт огляду транспортного засобу від 24.07.2014 року, та «Счет-фактура» №7-001569 від 13.11.2014 року. Позивач, виходячи з роз'яснень Страховика, та на підставі Договору, скористався правом не надавати Страховику документи компетентних органів, які підтверджують настання страхового випадку. Сума збитку, спричиненого Страхувальнику на підставі документів (акт огляду, рахунок -фактура), наданих СТО «Техно-Арт», становить 9899,87 грн.. З цих підстав сума, що підлягає відшкодуванню відповідно до Договору, згідно розрахунку становить: 9899,87 грн. (розмір збитку) - 500 грн. (франшиза) - 9399,87 грн.. Крім того, позивачка зазначала, що неправомірними діями відповідача порушуються її права як споживача послуг страхової компанії, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Позивачка також зазначала, що їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює - 8000 гривень. Заподіяна моральна шкода полягає в тому, що їй приносить великі моральні страждання той факт, що страхова компанія відмовила в задоволенні її прав. В результаті тяганини з боку відповідача вона не отримала страхового відшкодування згідно укладеного з ним Договору і змушена просити відповідача задовольнити вимоги, що є для неї принизливим. Дії відповідача викликають у позивачки почуття образи і розчарування, відволікають від звичайного життєвого укладу, від сімейних справ, від роботи, що негативно позначається на душевному спокої. Доводи відповідача виглядають надуманими і непереконливими, у неї складається враження, що відповідач за допомогою тяганини, яка продовжується тривалий час, хоче змусити відмовитися від її законних вимог. При визначенні розміру моральної шкоди позивачка виходила з характеру та- тривалості, завданих їй душевних переживань. Також вважає, що відповідачем повинні бути відшкодовані витрати на оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн., за представництво її інтересів в суді по даній цивільній справі. Відповідач в добровільному порядку відмовляє позивачці у виплаті страхового відшкодування, тому вона змушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте присутній її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені вище, просивши про їх задоволення.

Представники АТ «СК «АХА Страхування» в судових засіданнях, які проводилися в режимі відеоконференції в порядку ст. 158-1 ЦПК України, заперечували проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення, відповідно до яких зазначалося, що позовні вимоги АТ «СК «АХА Страхування» вважає незаконними, несправедливими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Стосовно правомірності відмови у виплаті страхового відшкодування, то ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови Договору. Сторони на власний розсуд визначили конкретні умови, в тому числі, і перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування та збитки, що не відшкодовуються за Договором тощо. Жодних заперечень проти умов Договору, протоколів розбіжностей, пропозицій укласти додаткові угоди від Страхувальника не надходило. Дійсно до Страховика звернувся представник Страхувальника ОСОБА_2 з повідомленням про подію, відповідно до якого: приїхавши на парковку ринка, відійшовши від автомобіля з привідкритим вікном на декілька хвилин, повернувшись, помітив димність з вікна. Відкривши дверцята, помітив недопалок на сидінні. До компетентних органів не звертався. Залишення транспортного засобу з відкритим вікном на парковці Страховик розцінює як невиконання обов'язку, покладеного п. 25.2.8 Договору з огляду на те, що будь-які об'єктивні підстави, що перешкоджали Страхувальнику зачинити вікна, відсутні. Страхувальник мав себе поводити з майном так, наче б то воно не застраховане та не надавати сторонім особам можливість неконтрольованого доступу до автомобіля. В свою чергу, Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо Страхувальник (його представник) не виконав обов'язків, передбачених умовами Договору, окрім п. Договору (п. 29.5.6). Відповідно до п. 29.2 Договору, встановлено виключення зі страхових випадків. Не є страховими випадками, зокрема: збитки, що виникли внаслідок паління в салоні ТЗ, а саме: пошкодження елементів ТЗ (сидінь, декоративного оздоблення салону тощо), в тому числі, якщо паління призвело до пожежі. Також, на СТО ТОВ «ТЕХНО-АРТ» було проведено огляд пошкоджень автомобіля за участю сторін, про що складено акт огляду пошкоджень від 24.07.2014 року та проведено фотофіксацію пошкоджень та передано дані фотографії Страховику (порядок передбачений Додатком №5 Договору про співпрацю від 24.07.2012 року «Інструкція про взаємодію в дистанційному режимі страховика та СТО при зверненні клієнта (Страхувальника) на СТО»). Після аналізу матеріалів огляду, спеціалісти Страховика дійшли висновку, що пошкодженняMitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 (невеличка дірка в верхньому покритті оббивки діаметром як недопалок цигарки) є незначними та не перешкоджають подальшій експлуатації автомобіля. Система підігріву не була пошкоджена, як стверджує позивач та підтверджується відсутністю відповідних деталей на заміну в калькуляції, що є додатком до рахунку. Згідно з п. 29.4.5 Договору, Страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування: вартість деталей, які без ремонту по своєму технічному стану придатні для подальшого використання після пошкодження ТЗ або можливість їх відновлення відповідно до нормативної документації виробника ТЗ. Жодних доказів, що пошкодження оббивки сидіння перешкоджає їй «повноцінно» використовувати транспортний засіб, позивачка не наводить. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В чому полягає завдана моральна шкода та якими доказами підтверджується факт її завдання, з чого позивач виходив при визначенні її розміру не доведено, оскільки позивачка як і раніше експлуатує належний їй транспортний засіб. Також зазначалося, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази, що страхувальник поніс витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши представника позивача, представників відповідача, свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень(ст. 60 ЦПК України).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Як встановлено судом, між ОСОБА_1 та АТ «СК «АХА Страхування» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту 182434Га/13хАС терміном дії з 25.07.2013 року по 24.07.2014 року, включно. Відповідно до зазначеного Договору страхуванню підлягають майнові права по користуванню, володінню і розпорядженню транспортним засобом - автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Листом від 11.08.2014 року АТ «СК «АХА Страхування» повідомляли ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування. У даному листі зазначалося, що з повідомлення про подію від 20.07.2014 року вбачається, що водій застрахованого транспортного засобу залишив автомобіль на парковці з відкритими вікнами та, коли повернувся, побачив дим з вікна. На сидінні знаходився недопалок, який почав тліти. АТ «СК «АХА Страхування» зазначали, що залишення автомобіля з відкритим вікном на парковці є невиконання обов'язку, покладеного п. 25.2.8 Договору. Також зазначалося, що згідно п. 29.4.5 договору страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відкшодування, зокрема, вартість деталей, які без ремонту по своєму технічному стану придатні для подальшого використання після пошкодження транспортного засобу або є можливість їх відновлення відповідно до нормативної документації виробника ТЗ.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховим випадком визнається подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій особі або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це несуперечить закону. Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. Негативний фінансовий стан страховика не є підставою для відмови у виплаті страхових сум (їх частин) або страхового відшкодування страхувальнику.

Аналогічний зміст має і стаття 991 ЦК України, яка передбачає випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхових виплат, у разі: навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності з вимогами п. 25.2.8 Договору добровільного страхування наземного транспорту 182434Га/13хАС страхувальник зобов'язаний здійснювати всі необхідні, можливі та доречні дії щодо запобігання виникнення страхових випадків та зменшення їх наслідків, відповідно до п. 25.2.9 - дотримуватись умов експлуатації, збереження та обслуговування транспортного засобу відповідно до умов Договору та вимог виробника.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, транспортний засіб Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, було залишено з відкритим вікном, без нагляду, що не заперечувалося у судовому засіданні ані представником позивача, ані свідком. Що, в свою чергу, є невиконання обов'язку, передбаченого п. 25.2.8 Договору щодо запобігання виникнення страхових випадків та зменшення їх наслідків.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_5, підтвердили факт того, що дійсно транспортний засіб Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, було залишено на паркові в відчиненими вікнами.

Отже, недопалок в салоні транспортного засобу є подією, яка не являється страховим випадком у відповідності до положень договору страхування та закону, а тому не породжує у страховика обов'язку виплачувати страхове відшкодування.

Пунктом 29 Договору передбачені випадки, що не є страховими, збитки, що не відшкодовуються страховиком. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Необхідно зауважити, що відповідно до п. 29.2 Договору встановлено, що не є страховим випадком, зокрема: збитки, що виникли внаслідок паління в салоні транспортного засобу, а саме: пошкодження елементів салону транспортного засобу (сидінь, декоративного оздоблення салону, тощо).

Необхідно зазначити, що п. 29.4.5 Договору передбачено, що страховик не відшкодовує та не включає до розрахунку суми страхового відшкодування: вартість деталей, які без ремонту по своєму технічному стану придатні для подальшого використання після пошкодження транспортного засобу або є можливість їх відновлення відповідно до нормативної документації виробника ТЗ.

Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суду не надано доказів, що пошкодження оббивки сидіння від недопалку перешкоджає подальшій експлуатації транспортного засобу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже,всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, щодають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Оскільки суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання події, що відбулася 20.07.2014 року - страховим випадком, то і стягнення з СК «АХА Страхування», на користь позивачки грошових коштів в сумі 9399,87 грн. в рахунок страхового відшкодування по страховому випадку, 3000 грн. за надання їй правової допомоги, 8000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Страхової Компанії «АХА Страхування» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: