Справа № 473/437/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання - Ніколаєнко Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 дійсним, визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачі є власниками вказаного нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.02.1994 року органом приватизації Вознесенського лісгоспу і з ними в травні 1995 року була досягнена усна домовленість про придбання вказаної квартири, відповідач ОСОБА_2 отримала тоді грошові кошти надавши у 2014 році розписку і між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов правочину купівлі-продажу.

Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнали, ухиляння від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна пояснили відсутністю часу для відвідування нотаріуса та додатковими затратами такого оформлення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд діючи в межах заявлених сторонами вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі є власниками майна - квартири АДРЕСА_1 - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.02.1994 року органом приватизації Вознесенської лісгоспу та право власності на нього зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м. Вознесенська 01.03.1994 року за № 4.

Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. А у відповідності до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність», що діяла на час укладення договору, наявність угоди, визнаної судом дійсною є підставою для набуття права власності.

Отже, за викладеними нормами права, набуттю права власності за договором, який не посвідчено нотаріально, передує визнання такого договору в судовому порядку дійсним. Так, при наявності дійсної угоди, визнання права власності на житловий будинок є зайвим.

Виходячи зі змісту ст. 203 ЦК УРСР, угода могла бути визнана дійсною в разі, коли укладена у відповідності з вимогами закону.

Позивач не надав суду договір купівлі - продажу нерухомого майна (квартири) оформлений в простій письмовій формі, його представник у позові та у судовому засіданні вказує на усну форму угоди купівлі - продажу, яка має бути визнана дійсною, але його доводи суперечать вказаним вище вимогам закону і свідчать, що вказаний договір не був укладений.

Згідно зі ст.88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Розмір судових витрат складається з судового збору у сумі 243,60 грн. по вимогам про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та з судового збору у сумі 243,60 грн. по вимогам про визнання права власності, а всього - 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер - НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) кожного судовий збір на користь держави (банк ГУ ДКУ в Миколаївській області, код банку 38037770, МФО 826013, р/р 0113) у сумі 162,4 ( сто шістдесят дві гривні сорок коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення судового рішення

Суддя: підпис О .Є. Старжинська

Згідно оригіналу: суддя