Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1131/15-ц

09 грудня 2015 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі: головуючого - судді Грещука Р.П.

секретаря - Госедло Л.І.,

за участю позивача- Ганиша В.В.,

його представника - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника третьої особи - Битківської селищної ради - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача- Битківська селищна рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

09.06.2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 10.07.2015 року до розгляду даної справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача залучено Битківську селищну раду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 свої вимоги підтримав з підстав, наведних в позовній заяві, просить суд постановити рішення, яким зобов'язати ОСОБА_6 не чинити йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1871 га в урочищі «Звір» по вул. Михайлюка в смт. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Демонтувати металеві конструкції, самовільно встановлені відповідачем на земельній ділянці площею 0,1871 га по вул.Михайлюка в урочищі "Звір" смт.Битків Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Зобов'язати ОСОБА_6 знести самочинно споруджений недобудований житловий будинок на земельній ділянці вул. Михайлюка,14 в с.Битків, Надвірнянського району,.Івано-Франківської.області.

Стягнути з ОСОБА_6 на його користь судовий збір та інші судові витрати по справі згідно поданих квитанцій.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлений позов не визнала. Просить суд відмовити ОСОБА_5 в задоволенні його позовних вимог з підстав, наведених в запереченні на позов відповідача ОСОБА_6 в якому остання вказала, що позивач ОСОБА_5 не являється власником земельної ділянки та не надав суду жодного доказу, що земельна ділянка належить йому на праві власності, тому не може звертатися до суду в порядку ст.391 ЦК України, оскільки рішенням Битківської сільської ради від 21.12.2000 року йому земельну ділянку площею 0,1871 га в урочищі «Звір» надано тільки у користування.

Крім того, позивач приховує від суду наявність рішення Надвірнянського р-нного суду від 17.10.2008р. та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.12.2008 року (справа № 22-ц-1590/2008р.), якими йому було відмовлено у встановленні земельного сервітуту через земельну ділянку ОСОБА_6

А за матеріалами справи та наявним земельно-кадастровим планом земельної ділянки, чітко визначено межу спірних суміжних земельних ділянок та розміри і контури земельної ділянки, через яку пропонувалось встановити сервітут.

Також, за планом очевидно, що за господарською спорудою знаходиться надвірний туалет і відстань між спірною межею та господарською спорудою становить біля 1,5 метра, яка залишилась без змін по даний час.

В зв'язку з наведеним, позивач безпідставно посилається на самовільне захоплення нею землі, самовільне визначення межі та встановлення металевих конструкцій огорожі на його земельній ділянці.

Посилання ОСОБА_5 на порушення його права на проїзд через її земельну ділянку в звязку з самовільним будівництво жилого будинку, вважає абсурдним, оскільки, ніхто йому права на проїзд через її земельну ділянку не надавав і з цього приводу відсутні будь-які рішення компетентних державних чи судових органів.

Вказує, що твердження позивача в своїй заяві, що вона встановивши металеві конструкції огорожі забрала в нього земельну ділянку площею 0,01 га, що необхідна йому для влаштування проїзду, фактично зводиться до суміжного спору землекористування, а спори з приводу суміжного землекористування, відповідно до вимог ЗК України вирішуються органами місцевого самоврядування, а не судом.

Крім цього, вважає, що позивач пропустив строки позовної давності, в зв"язку з чим позов до задоволення не підлягає.

Представник третьої особи - Битківської селищної ради в судовому засіданні пояснила, що згідно рішення Битківської с/ради від 21.12.2000року ОСОБА_5 отримав в постійне користування земельну ділянку площею 0,1871 га в ур.»Звір» по вул. Михайлюка в смт. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області для ведення особистого селянського господарства, а 12.01.2002 року, відповідач ОСОБА_6 також отримала в постійне користування земельні ділянки в ур.»Звір по вул. Михайлюка в смт. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області -земельну ділянку №1 площею 0,1327 га для обслуговування житлового будинку по вул. Михайлюка,14 та земельну ділянку №2 площею 0,1959 га ріллі біля житлового будинку для ведення особистого селянського господарства.

Підтверджує, що вже декілька років між позивачем та відповідачем існує конфлікт з приводу користування даними земельними ділянками, які межують, зокрема щодо проїзду на земельну ділянку ОСОБА_5

В звязку з наведеним, комісією Битківської селищної ради було проведено обстеження земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Однак, в звязку з конфігурацією земельних ділянок, встановити під час обміру рулеткою факт захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_5 відповідачем ОСОБА_6 було неможливо.

В подальшому, в процесі приватизації земельної ділянки ОСОБА_6, прийняте Битківською селищною радою 03.04.2011 року рішення ОСОБА_5 оскаржив в суді.

Під час розгляду справи в Надвірнянському районному суді було проведено геодезичні обміри(зйомку) земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і з даної зйомки встановлено, що ОСОБА_6 захопила частину земельної ділянки ОСОБА_5

Крім того зазначила, що у ОСОБА_5 дійсно відсутній проїзд до своєї земельної ділянки, однак якщо б не було встановлено на межі земельних ділянок стовпчиків, він міг би підїжджати до свого городу.

У прийняті рішення по даній справі Битківська селищна рада покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, третьої особи, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_5 з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5, є користувачем земельної ділянки площею 0,1871 га в урочищі «Звір» по вул. Михайлюка в смт. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. Дану земельну ділянку він отримав на підставі рішення Битківської селищної ради від 21.12.2000р. в постійне користування для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією рішення, яка долучена до матеріалів справи.

Зясовано також, що з 2002 року його суміжним землекористувачем є відповідач - ОСОБА_6, яка згідно рішення Битківської селищної ради від 12.01.2002р. також отримала в постійне користування земельні ділянки в урочищі «Звір» вул. Михайлюка в с. Битків, Надвірнянського району: земельну ділянку №1 площею 0,1327 га для обслуговування житлового будинку по вул. Михайлюка, 14 та земельну ділянку №2 площею 0,1959 га ріллі біля житлового будинку для ведення особистого підсобного господарства.

Як вбачається з пояснень позивача, земельні ділянки розташовані таким чином, що ОСОБА_5 мав підїзд (прохід) до своєї ділянки, однак оскільки відповідач самовільно встановила межу, проїхати до його земельної ділянки в даний час стало неможливо. Він змушений просити дозвіл на проїзд у відповідача через її подвір'я, але в звязку з неприязними відносинами, які склалися між ними та здійснення ОСОБА_6 на своєму подвірї будівництва нового будинку, остання заборонила йому їздити до свого городу через її подвіря.

Як вбачається з листів Битківської селищної ради від 16.09.2014 року за №02-20/486 та від 31.12.2014 року за №02.20/653 у сторін виник спір з приводу користування земельною ділянкою площею 0,01 га. Земельна комісія рекомендувала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вирішити питання мирним шляхом розділивши спірну ділянку таким чином, щоб ОСОБА_5 мав можливість облаштувати заїзд на свій город в урочищі «Звір» і ОСОБА_6 погодилась перенеси огорожу на відстань 0,50 м у бік своєї земельної ділянки з метою забезпеченння робіт по облаштуванню заїзду.

Актом комісії Битківської селищної ради від 05.05.2012 року констатовано, що під час розгляду справи в Надвірнянському р-нному суді ПП «Карпатгеодезпроект» було проведено геодезичний обмір земельних ділянок ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по вул. Михайлюка в урочищі «Звір». В результаті обмірів встановлено, що ОСОБА_6 користується 0,01 га землі, яка за нею не облікована та підтверджено ту обставину, що ОСОБА_6 не дозволила провести переобміри і перенесення огорожі в бік своєї ділянки для можливості облаштування заїзду на город ОСОБА_5 в урочищі «Звір».

Відповіддю Битківської селищної ради від 02.06.2015 року за №02-20/258 на адвокатський запит також підтверджено, що селищною радою не надавалися дозволи ОСОБА_6 на перенесення нею туалету з своєї земельної ділянки на земельну ділянку, через яку був проїзд ОСОБА_5 на свій город та на будівництво нового житлового будинку по вул. Михайлюка,14, а також селищна рада не володіє інформацією, хто в даний час здійснює самочинне будівництво вказаного нового будинку. Також селищна рада вказала, що в даний час немає місця для проїзду на город ОСОБА_5 з дороги (позаду туалету ОСОБА_6Т.), а ОСОБА_6 не дозволяє ОСОБА_5 користуватися проїздом через її подвіря на його город, металеві стовпчики встановлені на спірній земельній ділянці належать ОСОБА_6

Наведені обставини підтвердила в судовому засіданні представник Битківської с/ради та не спростовані представниками відповідача ОСОБА_6

Як вбачається з оглянутих в судовому засіданні за клопотанням сторін матеріалів адміністративної справи №0911/1881/2012 комісією Битківської селищної ради сторонам було рекомендовано провести геодезичні обміри земельних ділянок по фактичному користуванні та у присутності обидвох сторін скласти акти встановлення меж.

З огляду топографічної зйомки земельних ділянок ПП «Карпатгеодезпроект», копія якої долучена до матеріалів даної справи, земельна ділянка площею 0,01 га не перебуває в користуванні ОСОБА_6

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Захист від таких порушень права власності може здійснюватися за допомогою негаторного позову. Обєктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, яке збереглося до моменту подання позову до суду.

Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно( титульний володілець).Якщо право володіння належить не власникові, то позов вправі подавати володілець майна, а власник може звернутися з таким позовом лише після припинення у володільця згаданого права на володіння.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Крім того, неправомірнісь дій відповідача, а саме факти чинення перешкод в користуванні земельною ділянкою, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердила, що раніше заїзд до земельної ділянки ОСОБА_5 був ззаді сараю ОСОБА_6 попри рів (схил).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 повідомила, що ще дідо ОСОБА_5 користувався дорогою до поля, яким зараз користується ОСОБА_5 Зазначила, що дорога там була і її чоловік неодноразово возив ОСОБА_5 на город перегній.

З пояснень свідка ОСОБА_9 також вбачається, що до земельної ділянки, яку ОСОБА_5 обробляє давно, була дорога. Тепер там стоїть пліт і проїхати неможливо.

Свідок ОСОБА_10 вказав, що тепер на земельній ділянці позаду стайні ОСОБА_6 забиті залізні колики, тому проїзду на город ОСОБА_5 нема.

Також всі свідки підтвердили, що на даний час ОСОБА_5 неможливо проїхати до своєї земельної ділянки і через подвіря ОСОБА_6, оскільки там ведеться будівництво житлового будинку.

Факт чинення перешкод в користуванні земельною ділянкою підтверджується долученими в судовому засіданні представником позивача та оглянутими судом і сторонами фотографіями з зображенням земельної ділянки на якій встановлені металічні та деревяні стовпчики.

Суд критично оцінює показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про те, що відповідач ОСОБА_6 не чинить перешкоди ОСОБА_5 в користуванні земельною ділянкою, самовільно не визначала межу та не встановлювала металеві конструкції огорожі на земельній ділянці ОСОБА_5, а також, що ОСОБА_5 ніколи не мав дороги для заїзду на свою земельну ділянку, оскільки такі показання спростовуються поясненнями позивача, письмовими матеріалами справи, матеріалами справи № 0911/1881/2012, рішення по якій вступило в законну силу та набрало чинності.

Зокрема, в постанові Надвірнянського районного суду від 25.10.2012 року констатовано, що обміри земельної ділянки ОСОБА_6 та план виносу її меж в натурі проводились у відсутності суміжника ОСОБА_5, а тому не було враховано його інтереси щодо існування проїзду до своєї земельної ділянки, що не заперечили сторони по справі. Під час розгляду справи в суді ПП «Карпатгеодезпроект» було проведено геодезичний обмір земельних ділянок сторін по справі у їхній присутності. Згідно схеми обмірів частина земельної ділянки на яку претендує позивач по справі ОСОБА_5, однак яка знаходиться у користуванні ОСОБА_6, але не облікована, становить 0,01 га землі, що є підставою спору.

В ухвалі Львівського Адміністративного апеляційного суду також вказано, що ОСОБА_5, як суміжним землекористувачем, було відмовлено ОСОБА_6 в погодженні меж, оскільки зазначена в плані технічної докуменації площа ділянки, як вважав позивач, була більшою за рахунок земельної ділянки, що перебуває в його користуванні.

Частиною 3 ст. 61. ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вищезазначені докази свідчать про те, що відповідачем по справі -ОСОБА_6 дійсно чинилися позивачу перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,1871 га в урочищі «Звір» по вул. Михайлюка в с. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, а також були самовільно встановлені відповідачкою на земельній ділянці позивача площею 0,1871 га по вул.Михайлюка в урочищі "Звір" с.Битків Надвірнянського району, якою користуєтья ОСОБА_5 металеві конструкції.

Згідно ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані співпрцювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель ( обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Оскільки, як було зазначено вище, обєктом негаторного позову є усунення триваючого правопорушення, яке збереглося до моменту подання позову до суду, позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Тому в цій частині позов ОСОБА_5 підлягає до задоволення. Відповідача - ОСОБА_6 слід зобов'язати не чинити перешкоди ОСОБА_5 в користуванні земельною ділянкою площею 0,1871 га в урочищі «Звір» по вул. Михайлюка в смт. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та демонтувати металеві конструкції, самовільно встановлені відповідачкою на земельній ділянці площею 0,1871 га по вул.Михайлюка в урочищі "Звір" смт.Битків Надвірнянського району.

Що стосується вимог ОСОБА_5 зобов'язати ОСОБА_6 знести самочинно споруджений недобудований житловий будинок на земельній ділянці по вул. Михайлюка, 14 в смт.Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області суд встановив наступне.

З пояснень позивача та його представника вбачається, що відповідач самовільно розпочала будувати будинок на своєму подвір»ї саме на тому місці, яким позивач міг проїхати на свій город, незважаючи на те, що в Надвірнянському райсуді при вирішенні справи за його позовом про оскарження рішення сільради заявляла що не перечить проти того, щоб він їздив на город через її подвір»я, однак, на сьогоднішній день обіцянка ОСОБА_6 не виконується, а через самовільно збудований будинок відповідачем позивачу закритий проїзд на город через її подвір»я.

Відповідно до частин 1,2 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до пункту 17 Постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України про правовий режим самочинного будівництва)" (далі за текстом - Постанова), позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.

Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Згідно ч. 1 п.22 Постанови, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ч.І, 3-5 п.24 Постанови, знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Питання знесення самочинного будівництва регламентовано ч.7 ст.376 ЦК України, згідно з якою, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, положення ч.7 ст. 376 ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення.

Наведені норми дають підстави суду вважати, що в позові ОСОБА_5 в цій частині слід відмовити із-за вищеперелічених підстав.

Також, згідно ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_6 слід стягнути на користь ОСОБА_5 -243 грн.60 коп. судових витрат.

На підставі ст.ст.3, 15, 16, 321 ч.1, 376, 391 ЦК України, ст.ст.103, 152 ч.2, 158 ЗК України та керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 57, 60, 61,88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача- Битківська селищна рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - задоволити частково.

Зобовязати відповідача ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою площею 0,1871 га в урочищі «Звір» по вул. Михайлюка в смт.Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Зобовязати ОСОБА_6 демонтувати металеві конструкції, самовільно встановлені нею на земельній ділянці площею 0,1871 га в урочищі «Звір» по вул. Михайлюка смт. Битків, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

В решті позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення виготовлено 14.12.2015 року.