Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пічсанській Т.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 06 жовтня 2015 року надійшла позовна заява ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання договору, зобовязання вчинити певні дії (а. с. 4-7), який у судовому засіданні був уточнений: позивач залишив вимоги щодо зобовязання вчинити певні дії (а. с. 37-39).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_3 у позовній заяві та представник його інтересів у судовому засіданні з урахуванням уточнень посилались на те, що між позивачем та відповідачем 02 червня 2015 був укладений договір банківського вкладу №SAMDNWFD000, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000,00 доларів США та процентною ставкою 10,5% річних. Даний договір був укладений строком на 3 місяці та у разі відсутності заяви про відсутність наміру подовження строку їх дії строк подовжувався на той самий строк. У вересні 2015 року ОСОБА_3 багаторазово звертався на адресу відповідача з вимогами про повернення всієї суми банківського вкладу за вказаним договором, проте такі вимоги так і не були задоволені. У звязку із зазначеним ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд зобовязати відповідача видати ОСОБА_3 одноразовою операцією належні йому валютні кошти за договором № №SAMDNWFD000 від 02 червня 2015 року в розмірі 85 060,00 доларів США шляхом перерахування їх на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» за № 341672; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 090,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Національним банком України встановлені обмеження, згідно з якими банки зобовязано обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 20 000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачем та відповідачем 02 червня 2015 був укладений договір банківського вкладу №SAMDNWFD000, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 200 000,00 доларів США та процентною ставкою 10,5% річних. Даний договір був укладений строком на 3 місяці та у разі відсутності заяви про відсутність наміру подовження строку їх дії строк подовжувався на той самий строк (а. с. 8-9).

З матеріалів справи вбачається, що з 30 вересня 2015 року до 04 листопада 2015 року ОСОБА_3 вісім разів звертався на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовими заявами про розірвання договору банківського вкладу №SAMDNWFD000 від 02 червня 2015 року та виплату суми банківського вкладу у розмірі 200 000,00 доларів США, внаслідок яких частина коштів у сумі 80 415,00 доларів США була виплачена на картку позивача 5168****1672, а щодо решти коштів позивачу було повідомлено, що тримати їх він може частинами відповідно до обмежень, встановлених НБУ (а. с. 27, 41-59).

Судом встановлено, що залишок грошових коштів на рахунку № 7838, відкритому на імя ОСОБА_3 в ПАТ КБ «Приватбанк» становить 85060,00 доларів США (а. с. 62).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача та можливості їх задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 6090,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 391, 526, 610, 651, 1060 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 27, 46, 57-60, 64, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобовязати публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» видати ОСОБА_3 одноразовою операцією належні йому валютні кошти за договором № №SAMDNWFD000 від 02 червня 2015 року в розмірі 85 060,00 доларів США шляхом перерахування їх на його картковий рахунок, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» за № 341672.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 090 (шість тисяч девяносто) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

ОСОБА_4 Черновськой