АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/4355/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1424/15Головуючий у 1-й інстанції Троцька А. І. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді : Акопян В.І.

Суддів: Гальонкіна С.А., Лобова О.А.

при секретарі: Фадейкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення сум вкладу, відсотків та пені про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Акопян В.І., -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», про повернення коштів із банківського вкладу, після збільшення позовних вимог просила стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на її користь 1000 доларів США суми банківського вкладу, що станом на 22 січня 2015 року, еквівалентно 15 772,20грн грн.; 246,84 доларів США (еквівалентно 3,893.20 грн .) процентів на суму вкладу; 248 доларів США (еквівалентно 3911,50 грн.) пені.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10 серпня 2006 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ОСОБА_4 був укладений договір банківського вкладу на строк до 10 серпня 2007 року, за умовами якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийняв від неї грошові кошти в сумі 1000 доларів США, що підтверджується прибутковим валютним ордером № 1 від 10 серпня 2006 року, і зобов'язався виплатити їй зазначені кошти та 25% річних на умовах і в порядку, установлених договором банківського вкладу.

Зазначала, що до відповідача вперше вона звернулась у вересні 2013 року з вимогою по повернення депозитного вкладу разом з нарахованими відсотками, однак 03.10.2013 року отримала відмову повернути їй суму вкладу та проценти на суму вкладу.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення сум вкладу, відсотків та пені про стягнення заборгованості задоволені.

Стягнуто з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_3 за договором на вклад "Валютний" № 20/02-02/22 від 10.08.2006 року суму депозитного вкладу у розмірі 1000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 20.01.2015 року становить 15 772,20 грн., відсотки у розмірі 246,84 доларів США, що по курсу НБУ станом на 20.01.2015 року становить 3 893,20 грн., пеню - 248 доларів США, що по курсу НБУ станом на 20.01.2015 року становить 3911,50 грн., а всього 23 576,90 грн.

Стягнуто з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору, 3 567 грн. витрат за проведення експертизи.

В апеляційній скарзі ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить його скасувати, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Скаргу обґрунтовує тим, що суд при вирішенні питання по суті не в повному обсязі з"ясував обставини, що мають значення для справи, не врахуваши той факт, що кошти ОСОБА_3 отримала ОСОБА_4 і до каси банку їх не передала,а відсутність договірних відносин свідчить про те, що Банк не міг прострочити виконання неіснуючого договірного зобов"язання.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не обґрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як убачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 10 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль» (правонаступником якого є ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», а в подальшому ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» ) та ОСОБА_3 було укладено Договір № 20/02-02/22 на вклад «Валютний», сума вкладу становила 1000 доларів США (а.с.4).

Умовами договору було передбачено термін дії - 12 місяців та відсоткова ставка 25% річних.

Згідно п. 2.2. Договору для обліку сум вкладу Банк був зобов'язаний відкрити вкладнику рахунок НОМЕР_1.

Кошти по вказаному договору були передані банку шляхом готівкового внеску, про що ОСОБА_3 було видано прибутковий валютний ордер № 1 від 10 серпня 2006р. (а.с.5).

Договір та прибутковий ордер від імені відповідача укладені та підписані ОСОБА_4. - на той час начальником Миргородського відділення Полтавської обласної філії ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи № 10225 від 19.12.2014 р., яка була проведена під час судового розгляду та оплачена позивачем (а.с.112-120).

Суд першої інстанції з'ясувавши всі обставини по справі, на підставі яких, вірно дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи норми цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що статтею 1059 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за № 1256/8577, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно п. 2.1. цього Положення, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу(депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Відповідно до п. 2 глави 2 розділу ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 року за № 768/8089, приймання готівки національної валюти від клієнтів здійснюється через каси банків за такими прибутковими касовими документами:

за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказу без відкриття рахунку;

за рахунками на сплату платежів - від фізичних осіб на користь юридичних осіб;

за прибутковим касовим ордером - від працівників та клієнтів банку за внутрішньобанківськими операціями;

за документами, установленими відповідною платіжною системою: від фізичних і юридичних осіб - для відправлення переказу та виплати його отримувачу готівкою в національній валюті.

Пунктом 8 глави 2 розділу ІІІ зазначеної Інструкції передбачено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Наданий позивачем прибутковий валютний ордер відповідає вказаним вимогам Інструкції, внаслідок чого підтверджує внесення ОСОБА_3 грошових коштів до банку.

Встановивши, що положення вищевказаної Інструкції встановлюють порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій і не встановлюють будь-яких обов'язкових правил поведінки для клієнтів банку, суд дійшов обґрунтованого висновку відносно того, що позивач не може нести відповідальність за порушення працівниками банку положень Інструкції та інших внутрішніх банківських нормативних документів.

Окрім того, встановивши, що відповідно до посадової інструкції начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" ОСОБА_4, остання на час укладення договорів з позивачем мала право на заміщення будь-якого працівника банку, у тому числі і касира, забезпечувала належний стан організації касової роботи відділення, а також, на підставі діючої на той час довіреності, мала право підписувати від імені ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" розрахунково-касові документи (прибуткові, видаткові та реєстри) і одержувати майно, суд вірно визначив, що при укладенні депозитного договору між сторонами були дотримані передбачені законодавцем зміст та форма договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору для обліку сум вкладу Банк був зобов'язаний відкрити вкладнику рахунок.

Згідно п. 6.4. спірного договору Банк брав на себе зобов'язання нести відповідальність за дії службовця, уповноваженого приймати вклади від фізичних осіб, як за свої власні.

Договір та прибутковий ордер від імені відповідача укладені та підписані ОСОБА_4 - на той час начальником Миргородського відділення Полтавської обласної філії ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи від № 11316 від 26.12.2012р.

Окрім того, частина третя статті 1058, частина друга статті 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.

Таким чином, згідно із наведеними нормами права відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів у національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Виходячи зі змісту статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пункту 8 глави 2 розділу III Інструкції письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу і, як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Зазначена правова позиція сформульована в постановах Верховного Суду України від 06 червня 2012 року по справі № 6-17цс12 та від 25 квітня 2012 року по справі № 6-20цс12.

За підстав, викладених вище, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що кошти від позивачки до каси банку не надходили, рахунок по ним не відкривався та договір не укладався. Також, колегія суддів вважає, що ці обставини не спростовують факту передання позивачкою коштів відповідальним працівникам Банку, тим більше що проведення по касі отриманих коштів та відкриття рахунків не могло залежати від волі вкладника, а у виданому вкладнику прибутковому касовому ордеру банком був зазначений номер рахунку, який відповідав змісту договору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що договір між ОСОБА_3 та АТ "Райффайзен Банк Аваль" на вклад «Валютний» № 20/02-02/22 від 10.08.2006р. є укладеним і таким, що набрав чинності.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом першої інстанції достовірно встановлено факт існування між сторонами договірних правовідносин з приводу банківського вкладу.

Враховуючи положення вищевказаних норм ЦК України щодо дії принципу свободи договору та тих обставин, що договір банківського вкладу не визнаний недійсним в судовому порядку, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого суду про те, що при здійсненні розрахунку належних позивачу до сплати відсотків слід виходити з розміру відсотків, визначених договором - 25 % (п.1.2. Договору).

Розрахунок розміру суми відсотків позивачем проведено вірно з врахуванням п. 2.4.5. Договору, який підписано сторонами .

Таким чином, доводи апелянта про безпідставність здійснення розрахунку відсотків, виходячи з розміру 25 %, як то визначено п. 1.2. Договору, не спростовують висновків суду та суперечать нормам чинного законодавства.Місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки суму депозиту та відсотки за один рік так, як було зазначено в позовній заяві.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом норм щодо застосування як загальних, так і спеціальних строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

За нормами ст. 611 ч. 1 п. 3, ст.ст. 549-551 ЦК України у разі прострочення виконання грошового зобов'язання боржником, останній зобов'язаний сплатити на вимогу кредитора пеню за кожен день прострочення виконання в розмірі, встановленому договором або актом цивільного законодавства, .

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ч. 2 ст. 1060 ЦК України).

Місцевим судом достовірно було встановлено, що позивач вперше пред'явила вимогу про повернення вкладу 03 вересня 2013 року та отримала відмову. Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до п.1ч.2 ст. 268ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку(фінансової установи) про видачу вкладу.

Позивачка просила стягнути пеню з часу звернення до банку з заявою про повернення депозиту до подачі позову до суду(вересень 2013 року по березень 2014 року) та за час розгляду справи в суді 300 днів (з 27.03.2014 року по 20.01.2015 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог законно та обґрунтовано стягнув з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 пеню у розмірі 0,05 % річних від неповерненої суми вкладу за кожен день затримки виплати, як встановлено п. 4.1. договору, з 11.09.2013 року по день винесення судом рішення суду, що становить 248 доларів США, по курсу НБУ станом на 20.01.2015 року становить 3911,50 грн.

Колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Суд першої інстанції вірно провів аналіз норм чинного законодавства, що регулює вирішення даного спору та врахував всі обставини справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України зміст, аналіз підстав та предмету заявленого позову свідчить про розгляд справи місцевим судом з дотриманням принципу диспозитивності.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не заслуговують на увагу, є безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: С.А.Гальонкін

О.А.Лобов

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян