Провадження №2/193/152/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

13 березня 2015 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Шумської О.В.

при секретарі Палій Л. Г.

особи, що беруть участь у справі

представник позивача Курдюмов М.М.

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" представник позивача -Фещенко Олена Василівна, до ОСОБА_2, третя особа -ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 14 січня 2015 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було скасовано ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2014 року, дану цивільну справу було направлено для продовження розгляду. Позивач, обґрунтовує позовні вимоги тим, що 11.04.2008 року між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 700005677 за умовами якого ЗАТ «Альфа Банк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 11268,76 доларів США зі сплатою процентної ставки, яка становила 14,50 % річних.

ОСОБА_3 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути ЗАТ «Альфа Банк» зазначені кредитні кошти у строки, передбачені договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені договором. В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки від 11.04.2008 року № 700005677-П , відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилася солідарно та в повному обсязі відповідати перед ЗАТ «Альфа Банк» за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань. ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 12.06.2014 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 72662,98 грн., яку позивач просить стягнути з поручителя ОСОБА_2.

Представник позивача Курдюмов М. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечила, мотивуючи тим, що вона є поручителем за даним кредитним договором, тому за його не виконання повинна відповідати солідарно з ОСОБА_3. Крім цього, 14 листопада 2014 року видано виконавчий лист ПАТ «Альфа-Банк» на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21.08.2014 року , яким стягнув на його користь з ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним кредитним договором 85579,84 гривень.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що кошти повернув у повному обсязі.

Під час розгляду справи були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини:

11.04.2008 року між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 700005677 за умовами якого ЗАТ «Альфа Банк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 11268,76 доларів США зі сплатою процентної ставки, яка становила 14,50 % річних. ОСОБА_3 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути ЗАТ «Альфа Банк» зазначені кредитні кошти у строки, передбачені договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов'язання, визначені договором (ас.5-10).

В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки від 11.02.2008 року № 700005677-П , відповідно до умов якого ОСОБА_2 поручилася солідарно та в повному обсязі відповідати перед ЗАТ «Альфа Банк» за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань (а.с.12).

19.08.2009 року було приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» в Публічне Акціонерне Товариство «Альфа-Банк».

З розрахунку суми заборгованості станом на 12.06.2014 року наданої позивачем випливає, що відсоткова ставка за користування кредитом становить: з 12.04.2008 року - 14,50 %, з 01.09.2008 року - 16,00 %.

В період з дати укладання Договору поруки № 700005677-П, тобто з 11.04.2008 року, і по теперішній час повідомлення від ПАТ «Альфа-Банк» про зміну номінальної процентної ставки за кредитом на ім'я ОСОБА_2 на її адресу не надходило, про що свідчить відсутність при поданні позовної заяви до суду позивачем відповідного документального підтвердження вчинення зазначених дій.

Також в цей же період ПАТ «Альфа-Банк» з ОСОБА_2 не укладав жодної додаткової угоди до Договору поруки щодо збільшення обсягу відповідальності боржника, ОСОБА_3, чи поручителя, ОСОБА_2 й Представник позивача в судовому засіданні надав копію заяви ОСОБА_3 про продовження строку кредита, копію графіка погашення заборгованості, копію зверення ОСОБА_3 про часткове списання пені, копію укладеного меморндуму між сторонами (а.с.101-105) . Але при огляді наданих доказів третя особа ОСОБА_3 заперечив належність йому підпису в даних документах, в зв"язку з цим представник позивача вважає дані докази неприпустимими і тому не брати їх до уваги.

Інших доказів протилежного представником позивача, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, надано не було.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його обсяг відповідальності.

При цьому, обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин).

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від 20 лютого 2013 року у справі №6-172 цс12, та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97 цс13 і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Крім цього, пунктом 6.4 Договору поруки визначено, що у разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за Основним договором передбачена цим Договором порука діє тільки у випадку, якщо Поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Позивач посилається на те, що відповідач порушуючи умови договору, свої зобов'язання не виконував, в результаті чого станом на 12.06.2014р. прострочену заборгованість по кредиту складає 5378,80 дол. США, по курсу НБУ станом на дату розрахунку (12.06.2014 р.) складає -62688,10 грн., за відсотками -215,67 дол. США, по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 2513,56 грн., по пені 640,20 дол. США, по курсу НБУ на дату розрахунку складає-7461,32 грн., загальна сума заборгованості становить 72662,98 грн..

Згідно додатку №1 до договору №700005677 від 11.04.2008р., встановлено графік погашення основної суми кредиту та проценти за користуванням кредитом. Так із вказаного графіку вбачається, що відповідач зобов'язаний був сплачувати кредитні кошти, сума платежу за розрахунковий період якого становила 265,00 дол. США щомісячно. Відповідач повинен був щомісяця сплачувати - 265 доларів США, з яких сплачувати майже рівні суми - відсотків за користування кредитом 136, 134, 133, 131, 129 доларів США, решту тіло кредиту. З даного графіку платежів, чітко вбачається, що сума відсотків однозначно зменшується, за умови погашення тіла кредиту.

Відповідно до п. 9.5 умов кредитного договору №700005677 від 11.04.2008р., при відсутності прострочення у виконанні зобов'язань позичальником, відсутності несплаченої пені чи у разі недостатності грошових коштів, за рахунок суми щомісячного платежу, отриманого банком, у першу чергу виконуються зобов'язання за нарахованими процентами та комісіями за управління кредитом, а кошти що залишилися, направляються в рахунок повернення кредиту. Підписаним договором позивальник доручає банку зараховувати кошти, сплачені на дострокове повернення кредиту, як сплату найближчого чергового платежу з поверненням кредиту, потім після його повної сплати за рахунок достроково сплачених сум грошових коштів - наступного за ним чергового платежу з повернення кредиту, і т.д. до повної сплати відповідних платежів з виконання зобов'язань за договором. При цьому, кошти, сплачені на дострокове повернення кредиту не зараховуються на сплату відсотків за відповідний період.

Відповідно до представленого розрахунку заборгованості за кредитом по кредитному договору №700005677 від 11.04.2008р, вбачається, що ОСОБА_3 сплачував кошти для погашення кредитної заборгованості майже у повному обсязі як це передбачено графіком погашення кредиту. Крім того, незважаючи на часткове порушення графіку платежу, відповідач і в подальшому сплачував більші суми, що повинно було б знизити суми боргу.

Відповідно до наданих відповідачем квитанцій, в період з 05 травня 2008 року по 09 квітня 2014 року ОСОБА_3 погашено заборгованість за кредитним договором (а.с. 107-176). ОСОБА_3 неодноразово звертався до представника правління ЗАТ «Альфа-Банк» з проханням про продовження строку кредиту, про часткове списання нарахованої пені та іншими заявами, з яких вбачається, що ОСОБА_3 слідкував за кожним сплаченим платежем кредитного договору, та не міг допустити виникнення заборгованості (а.с. 101, 104) .

На основі наведеного, банком, жодним чином не обґрунтовано причини нарахування такої суми за відсотки за користування кредитом.

З вищенаведеного розрахунку видно, що банком проігноровано вимоги укладеного ним же договору та вимог ст.. 526 ЦК України.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, письмових доказів. Частина 1 статті 58 ЦПК України передбачає, що належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, з письмових матеріалів справи вбачається, що 21.08.2014 року Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» ухвалив рішення у справі за позовом ПАТ «Альфа - Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 700005677 від 11.04.2008 року. За результатами розгляду, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа -Банк» заборгованість за кредитним договором № 700005677 від 11.04.2008 року, в сумі 85579,84 грн ., судові витрати - витрати по сплаті третейського збору у сумі 400 грн. З копії ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.11.2014 року вбачається, що за заявою ПАТ «Альфа-Банк» видано виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 21.08.2014 року по цивільній справі № 2385-1/817/14 третейського суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 85579,84 грн., судові витрати - витрати по сплаті третейського збору у сумі 400 грн.(а.с. 206). Крім того слід зазначити, що позивач звернувся до Софіївського районного суду 13 серпня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 72662,98 грн., тоді як одночасно, згідно рішення від 14.11.2014 року Новозаводського районного суду м. Чернігова було видано виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 85 579,84 грн. На підставі вищенаведеного вбачається, що позивач намагається стягнути подвійну заборгованість з ОСОБА_3 як боржника за кредитним договором та ОСОБА_2 як поручителя за договором поруки. Слід зазначити, що судом повідомлялось сторону позивача, щодо обов'язкової явки в судове засідання представника позивача для з'ясування обставин незрозумілих для суду. Таким чином суд, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, приходить до остаточного висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні позивачем не доведено факту порушення відповідачем умов договору, а судом не здобуто доказів, які б підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. З рахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову позивачу ПАТ «Альфа-Банк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Сплачений ПАТ «Альфа-Банк» при подачі позову судовий збір, відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно звернути в дохід держави, так як позов задоволенню не підлягає. Керуючись ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 237, 246, 525, 526, 549 - 552, 554, 559 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" представник позивача -Фещенко Олена Василівна, до ОСОБА_2, третя особа -ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Шумська