Справа № 523/7386/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2015 р. Суворовський районний суд міста Одеси

у складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в залі суду № 18 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності, виселення,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1, який вказав, що в грудні 1997 року його мати, він, який діяв в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, продали АДРЕСА_1, його син та мати придбали в рівних частках 195/1000 частин АДРЕСА_2, а на імя позивача мала бути придбана кв. № 87 в буд. 24 в м.Одесі, яка, як згодом зясував позивач, була придбана на імя сина, але в цій квартирі проживав та здійснював комунальні платежі саме позивач.

Посилаючись на ст.ст. 215, 217, 218, 235 позивач просив визнати договір № 97-999 купівлі-продажу майна від 12.12.1997р. кв. № 87 в корпусі № 1 в будинку 24 по вулиці Затонського в м.Одесі на ОСОБА_2, укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь», частково недійсним, в частині покупця, вказавши покупцем за договором купівлі-продажу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 87 в корпусі №1 в будинку №24 в м. Одесі.

Виселити ОСОБА_2 з квартири № 87 в корпусі №1 в будинку № 24 в м. Одесі.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини; додатково пояснив, що під час укладання угоди був відсутній в кабінеті, де вона посвідчувалась, та що про порушення його прав дізнався у лише 2010-2011 роках.

Відповідач ОСОБА_4, яка діяла у власних інтересах та в інтересах відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти позову, посилаючись на те, що дійсними покупцями квартири є вона та її син, що позивач був присутній при укладенні угоди та що обізнаний про всі умови договору, що між сторонами тривають судові спори з приводу цієї квартири та позивач намагається будь-яким чином привласнити цю квартиру.

До суду ОСОБА_5 не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно через оголошення у пресі, причини неявки суду повідомлені не були.

Вислухавши пояснення сторін, що зявились до суду, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно наданої копії договору купівлі-продажу № 97-998 від 12.12.1997р., посвідченого на Одеській універсальній біржі «Вітязь», ОСОБА_6, ОСОБА_1, якій дів у власних інтересах та від імені і в інтересах ОСОБА_2, продали, а ОСОБА_7 придбав АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Позивачем наданого копію договору купівлі-продажу № 97-999 від 12.12.1997р., посвідченого на Одеській універсальній біржі «Вітязь», відповідно до якої ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_3, продав, а ОСОБА_4, яка діяла у власних інтересах та від імені і в інтересах ОСОБА_2, придбала кв. № 87 в корпусі № 1 в будинку 24 по вулиці Затонського в м.Одесі (а.с. 7-8).

16.12.1997р. ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_6 та ОСОБА_2 195/1000 частин АДРЕСА_3 на підставі нотаріально посвідченої угоди (а.с. 11).

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом України в редакції від 1963 року, стаття 224 якого визначає, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно положень ч.2 ст.58 ЦК України в редакції 1963 року, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання угод недійсними» від 28.04.1978р. (з відповідними змінами), викладених у п. 14 постанови, встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі.

У тому разі, коли така угода суперечить законові, суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Разом з тим всупереч цього обовязку позивач жодного доказу в обґрунтування заявлених позовних вимог не навів, будь-яких оригіналів документів для дослідження не надав, заперечень відповідача не спростував, а доказування відповідно до положень ч.4 ст. 60 ЦПК України на припущеннях ґрунтуватися не може.

Відповідно до ст. 71 ЦК України в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно положень ст.76 ЦК України в редакції 1963 року перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як вбачається з наданої відповідачем копії ухвали від 08.12.2009р. позивач вже звертався до суду з вимогами з приводу спірного нерухомого майна щодо визнання угоди № 97-999 від 12.12.1997р. недійсною, але з інших підстав (а.с. 91), тому суд доходить до безперечного висновку про обізнаність позивача про наявність біржової угоди від 12.12.1997р. та її конкретних умов щонайменше з грудня 2009 року.

Як розяснює в своїй постанові ПВСУ від 18.12.2009р. за N 14 „Про судове рішення у цивільній справі встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, оскільки позивач пропустив строк звернення до суду, який відповідно до положень ЦК України в редакції 1963 року застосовується судом незалежно від заяви сторін (а.с. 75), але позивачем не доведено наявності підстав для задоволенню позову, тому в задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та похідних вимог про виселення та вселення має бути відмовлено саме з підстав його недоведеності.

Судом не приймаються до уваги інші пояснення сторін як такі, що не мають правового значення для вирішення спору по суті.

Керуючись статтями 1, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності, виселення залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя