Кодимський районний суд Одеської області __________________________________________________________________________________________
Справа № 503/2384/14-ц
Провадження №2/503/65/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2018 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 03 грудня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, 1999 року народження, у розмірі 800 грн. щомісяця.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала та пояснила, що з відповідачем перебуває у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4. Відповідач проживає окремо, дитині нічим не допомагає, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість, тому просила свій позов задовольнити та стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісяця до повноліття доньки.

Представник відповідача ОСОБА_2 (діє відповідно до довіреності від 10 лютого 2015 року) в судовому засіданні пояснив, що відповідач ОСОБА_3 заявлений позивачем позов визнає частково, зокрема, визнає свій обов'язок утримувати неповнолітню доньку ОСОБА_4, однак, з огляду на наявність у нього постійного місця роботи та заробітку, вважає, що аліменти мають бути визначені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі.

Вислухавши пояснення сторін (позивача та представника відповідача), дослідивши надані ними письмові докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково з таких підстав.

Стаття 51 Конституції України, а також ст.ст.150 і 180 Сімейного кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у шлюбі, який вони уклали 24 жовтня 1998 року в Малослобідській сільській раді Кодимського району Одеської області.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_1, видане 29 лютого 2000 року відділом РАЦС Київської рай адміністрації виконкому Одеської міської ради).

Відповідно до ст.19 та ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання.

Так, відповідно до ч.3 ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів або в твердій грошовій сумі.

Аліменти у твердій грошовій сумі визначаються у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають важливе значення (ч.1 ст.184 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд у відповідності з вимогами ч.1 ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, зокрема, працює мийником автомобілів у ФОП ОСОБА_5, де отримує заробітну плату, середній розмір якої у 2014 році склав 1236 грн. на місяць, у зв'язку з цим аліменти, які підлягають сплаті ним, мають бути визначені у частці від його доходу, як це передбачено ч.3 ст.181 та ст.183 СК України.

Щодо підсудності справи.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за її зареєстрованим місцем проживання чи зареєстрованим місцем перебування.

В той же час, відповідно до п.1 ст.110 ЦПК України позови про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей можуть пред'являтись за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Приймаючи справу до свого розгляду та відкриваючи у ній провадження, суд керувався довідками Кодимського РС ГУДМС України в Одеській області №30/1817 та 30/1818 від 06 грудня 2014 року, з яких вбачалось, що і позивач ОСОБА_1, і відповідач ОСОБА_3 зареєстровані в АДРЕСА_1.

Втім, під час судового розгляду справи встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані в АДРЕСА_2. При цьому, в даний час позивач ОСОБА_1 без реєстрації постійно проживає в АДРЕСА_3.

Відповідно до п.п.1 та 2 ч.1 ст.116 ЦПК України суд передає справу іншому суду, якщо до початку розгляду справи по суті задоволено клопотання відповідача, зареєстроване місце проживання або перебування якого раніше не було відоме, про передачу справи за місцем його проживання (перебування), або, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Отже, із наведених вище підстав справа може бути передано до іншого суду лише до початку розгляду її по суті (ч.4 ст.116 ЦПК Уркаїни).

Відомості ж про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача стали відомі суду вже після початку розгляду справи по суті, до того ж і позивач, і представник відповідача заперечували проти передачі справи до Білгород-Дністровського районного суду Одеської області та просили продовжити її розгляд Кодимським районним судом.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати, до ст.79 ЦПК України відносить судовий збір. Згідно з ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 щомісяця грошові кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивача до суду, зокрема - з 03 грудня 2014 року, і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені 18 лютого 2015 року, повний текст рішення суду виготовлено 20 лютого 2015 року.

Суддя Сопільняк О.М.