У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,
Попович О.В.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розподіл житлового будинку в натурі та встановлення поряду користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 про розподіл житлового будинку в натурі та встановлення поряду користування земельною ділянкою.

В обґрунтування вимог вказував на те, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2012 року за ним визнано право власності на 1/4 частину будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 на праві власності належить 3/4 частини вказаного будинку, з яких: 1/2 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 вересня 1998 року, виданого після смерті матері ОСОБА_9 та 1/4 частина в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 травня 2012 року.

Посилаючись на те, що переобладнати спірний будинок на дві ізольовані квартири у відповідності до розміру часток співвласників технічно можливо, позивач просив суд поділити в натурі будинковолодіння АДРЕСА_1 Київської області між ним та ОСОБА_10, як співвласниками відповідно до часток кожного, а також визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1024 кв.м для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 між сторонами відповідно до розміру їх часток.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 07 квітня 2014 року в позові ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року скасовано рішення Ірпінського міського суду Київської області від 07 квітня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у позові з інших підстав.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року і ухвалення нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Ірпінського народного суду Київської області від 21 липня 1980 року задоволено позов ОСОБА_9 та поділено будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_9 виділено 1/2 частину будинку з приміщеннями: (1-4) площею 23, 7 кв.м; (1-3) площею 8,4 кв.м; (1-2) площею 4,2 кв.м; (1-1) площею 9,8 кв.м; 1/2 частина сараю «Б»; 1/2 частину огорожі. Визнано за нею право особистої власності на вказану частину будинку.

ОСОБА_8 виділено 1/2 частину вказаного будинку з приміщеннями: (1-7) площею 11,7 кв.м; (1-6) площею 8,0 кв.м; (1-5) площею 8,4 кв.м; погріб під (1-1), частину приміщення (1-1) площею 8,7 кв.м; 1/2 частину сараю; 1/2 частину огорожі; туалет «В». Визнано за ОСОБА_8 право особистої власності на вказану частину домоволодіння.

Також, цим рішенням суду встановлено порядок користування земельною ділянкою. Виділено ОСОБА_9 земельну ділянку площею 549 кв.м, що прилягає до її частини будинку, а ОСОБА_8 виділено земельну ділянку площею 544 кв.м, що прилягає до його частини будинку.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що згідно даних технічного паспорту на спірний будинок та експлікації до плану будинку, складених 10 січня 1998 року, приміщення будинку, які були виділені ОСОБА_8 у власність відповідно до його 1/2 частини будинку утворюють квартиру №2.

З матеріалів справи також вбачається, що за клопотанням сторін судом першої інстанції було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, яка була проведена Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Витрати, пов'язані із проведенням даної експертизи було покладено на сторін по справі. Позивач здійснив оплату своєї частини витрат, пов'язаних із проведенням експертизи. Проте відповідач своєї частини витрат, пов'язаних із проведенням експертизи не здійснила, а тому висновок експертизи не був направлений на адресу суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, суд першої інстанції в порушення вимог статті 10 ЦПК України, не роз'яснив позивачу його право здійснити оплату частки вартості проведеної експертизи за ОСОБА_7, не сприяв у здійсненні цих його прав, внаслідок чого розглянув справу без урахування висновку експертизи, яка фактично була проведена та має значення для вирішення даної справи.

Під час розгляду спору апеляційним судом позивач сплатив частину вартості проведеної експертизи за ОСОБА_7, а висновок експертизи був наданий суду.

Згідно з пунктом 5 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2984/13605/13-45 від 21 січня 2014 року, поділ квартири АДРЕСА_1 у частках по 1/2 неможливий у відповідності до ідеальних часток та до вимог пунктів 2.22, 2.23, 2.24 ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові Будинки. Основні положення».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в порушення вимог статті 10 ЦПК України, не роз'яснив позивачу його право здійснити оплату частки вартості проведеної експертизи за ОСОБА_7, а тому не сприяв у здійсненні прав позивача, внаслідок чого розглянув справу без урахування висновку експертизи, яка була проведена та має значення для вирішення даної справи.

При цьому, відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що за позивачем було визнано право власності на половину тих приміщень спірного будинку, які складають квартиру №2, а відповідно до висновку експертизи поділ цієї частини будинку у відповідності до ідеальних часток позивача та відповідача не можливий.

До таких висновків суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в скарзі доводи не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду апеляційної інстанції з їх оцінки.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
О.В. Попович
С.П. Штелик