У х в а л а

іменем україни

4 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживачів та стягнення коштів, за касаційною скаргою Павленка Сергія Валерійовича, який діє від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс», на рішення Володарського районного суду Київської області від 31 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 4 грудня 2013 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» (далі - ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс») було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є трактор МТЗ 82.1 вартістю 150 000 грн. Він виконав умови договору та сплатив кошти, однак відповідач відмовився передавати трактор. 15 травня 2014 року він звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору та повернення сплачених коштів, проте останній залишив її без задоволення. Посилаючись на викладене, просив позов задовольнити.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 31 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_1 сплачені на виконання договору фінансового лізингу № 009086 від 4 грудня 2013 року кошти в розмірі 100 000 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Павленко С.В., який діє від імені ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до укладеного 4 грудня 2013 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) договору фінансового лізингу лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 82.1) у власність та передати його у користування лізингоодержувача на строк та на умовах, передбачених цим договором. Предмет договору передається у користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу) (п. п. 1.7, 4.1 договору). При цьому, вартість предмета лізингу, а, відповідно, розміри авансового платежу, комісій згідно додатку № 1 до договору складали: 150000 грн, 75000 грн, 15000 грн, 4500 грн (а. с. 11). Таким чином сплаті підлягали кошти в загальному розмірі 94500 грн.

На виконання умов договору фінансового лізингу ОСОБА_1 4 грудня 2013 року здійснено два платежі, - один на суму 85000 грн, а інший - 15000 грн. Отже ним сплачені кошти в розмірі 100000 грн, який перевищує визначений договором після сплати якого лізингодавець протягом 90 днів мав передати предмет лізингу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Встановивши, що строк передачі предмета лізингу вказаний у договорі лізингу прострочений, час прострочення складає більше передбаченого цим Законом строку, а іншого укладеним між сторонами договором визначено не було, та що після спливу цього строку ОСОБА_1 письмово повідомив лізингодавця про відмову від договору і заявив вимогу про повернення внесених платежів, суди дійшли правильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та задовольнили позов про стягнення на користь лізингоодержувача сплачених ним платежів, які лізингодавець добровільно не повернув.

Доводи касаційної скарги про те, що у зв'язку із несплатою позивачем всіх платежів у відповідача не виникло обов'язків по передачі предмета лізингу спростовуються наведеним та дослідженими в суді доказами, поданими на підтвердження проведення оплати за предмет лізингу, яким суди дали належну оцінку.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Павленка Сергія Валерійовича, який діє від імені товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс», відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 31 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова