Справа № 580/1749/14-ц
Номер провадження 2/580/55/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Чхайло О. В.,

при секретарі - Івановій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Реєстраційної служби Лебединського районного управління юстиції про визнання недійсною мирової угоди, скасування державної реєстрації права власності, визнання майна спадковим та визнання права на спадкування за законом;

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.12.2010 року Лебединським райсудом по справі за позовом ОСОБА_2 до її батька ОСОБА_3 про поділ майна подружжя було визнано мирову угоду, укладену між вказаними особами, згідно якої ОСОБА_3 визнав право ОСОБА_2 на: ? частину приміщення магазину з підвалом по АДРЕСА_1 ? частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 ? частину житлового будинку, надвірних будівель та земельної ділянки площею 0,0604 га по АДРЕСА_2 Сумської області. Визнаючи дану угоду, судом не було з'ясовано, що ОСОБА_3 набув дане майно в період часу з 2003 року по 2004 рік тоді як шлюб з ОСОБА_2 він уклав лише 29.12.2007 року. Тобто, майно, яке було поділене між ними, являлося особистою власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_2 не мала ніякого відношення до нього. Тому позивачка просила визнати недійсною мирову угоду від 22.12.2010 року, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнану ухвалою Лебединського райсуду від 22.12.2010 року, визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на ? частину майна, яке поділене за вказаною мировою угодою, визнати дане майно спадковим та визнати її право на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на майно, яке було виділене у власність ОСОБА_2 за мировою угодою від 22.12.2010 року, а саме: ? частину приміщення магазину з підвалом по АДРЕСА_1 ? частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 ? частину житлового будинку, надвірних будівель та земельної ділянки площею 0,0604 га по АДРЕСА_2 Сумської області.

В судовому засіданні позивачка, а також її представник позовні вимоги підтримали, виходячи з мотивів, наведених в позовній заяві.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечила, пославшись на те, що ухвала Лебединського райсуду про визнання вказаної мирової годи вступила в законну силу і не була скасована апеляційним судом. Представником позивачки наведені ті підстави для визнання правочину недійсним, яких немає в переліку ст.ст. 203, 215 ЦК України. Ці норми закону носять вичерпний перелік і розширеному тлумаченню не підлягають. В ухвалах апеляційного суду, який переглядав ухвалу Лебединського райсуду про визнання мирової угоди, вказувалось на те, що зазначеною ухвалою права ОСОБА_1 не порушувались. Також звертає увагу суду на те, що державна реєстрація майна була проведена на підставі ухвали райсуду, яка набрала законної сили.

Представник Реєстраційної служби Лебединського районного управління юстиції вважає вимоги ОСОБА_1, заявлені до реєстраційної служби, необґрунтованими, оскільки ухвала суду про визнання мирової угоди на час реєстрації нерухомого майна за ОСОБА_2 скасована не була та набрала законної сили. Тому державний реєстратор мав всі законні підстави вчинити реєстраційні дії. Оскільки жодні порушення в діях реєстраційної служби відсутні, він просив у задоволенні даного позову в частині скасування державної реєстрації відмовити. В іншій частині вимог поклався на розсуд суду.

Вислухавши учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, врегульовані відповідними положеннями ЦПК України щодо порядку укладення мирової угоди, а позовні вимоги є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено наступне.

У 2010 році Лебединським райсудом розглядалася цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

22.12.2010 року у даному судовому провадженні між сторонами укладено мирову угоду (а.с. 9) згідно якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовилися про те, що за ОСОБА_2 визнається право власності на ? частину спірного майна, а саме: ? частину приміщення магазину з підвалом по АДРЕСА_1 ? частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 ? частину житлового будинку, надвірних будівель та земельної ділянки площею 0,0604 га по АДРЕСА_2 Сумської області.

Дана угода була підписана сторонами та подана суду для її визнання.

Ухвалою суду від 22.12.2010 року (а.с. 10, 10 на звороті) визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Провадження у справі закрито.

В подальшому дана ухвала Лебединського райсуду була предметом перегляду суду апеляційної інстанції, залишилася не скасованою та набрала законної сили, що не заперечується сторонами у справі.

На підставі зазначеного рішення суду за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ? частину нерухоме майно, яке до неї перейшло згідно мирової угоди.

ОСОБА_1 у своєму позові посилається на те, що укладена між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мирова угода в силу вимог ч. 5 ст. 175 ЦПК України не могла бути визнана судом, так як порушує її інтереси. Вважає, що спірна частина майна вибула з володіння ОСОБА_3 незаконно і тим самим в даний час вона позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування після смерті батька. На думку представника ОСОБА_1 зазначений правочин за правилами ст. ст. 203, 2015 ЦК України слід визнати недійсним, оскільки при його вчиненні не додержано вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходить з того, що право сторін на укладення мирової угоди у цивільному праві закріплене статтею 175 ЦПК України частина перша якої говорить, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 175 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

Одночасно положення ЦК України не визначають умови та порядок укладення такої угоди як мирова угода між сторонами судового провадження. Для укладення мирової угоди визначений спеціальний процесуальний порядок, порядок її визнання рішенням суду, оскільки сама по собі така угода не несе жодних правових наслідків, а також спеціальний порядок оскарження чи перегляду такого рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, який також закріплено процесуальним законом.

Таким чином, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладення та визнання судом регламентовано відповідними положеннями цивільного процесуального законодавства України, а не Цивільного кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд не може погодитися з доводами сторони позивачки, що мирова угода є правочином, на який розповсюджуються правові нормами ЦК України і який в силу вимог ЦК України може бути визнаний судом недійсним.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 45, 46, 57, 79, 88, 175, 209, 213, 214, 215 ЦПК України;

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Реєстраційної служби Лебединського районного управління юстиції про визнання недійсною мирової угоди, скасування державної реєстрації права власності, визнання майна спадковим та визнання права на спадкування за законом відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні підчас проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Чхайло О. В.