АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/988/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1557/15Головуючий у 1-й інстанції Заколодяжна О. А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 07.12.2013 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу № 009046, відповідно до якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ-82) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором. В порушення п.1.7. договору відповідач не виконав свої зобов'язання та не надав йому трактор МТЗ-82, не повернув йому коштів в зв'язку із простроченням передачі трактора. Позивач вважає, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику, оскільки вказаний договір не передбачає відповідальності ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » за невиконання умов договору, договір не містить технічних характеристик транспортного засобу, який має бути придбаний для нього і порушує його права як споживача, відповідно до вимог Закону України « Про захист прав споживачів». Прохав визнати вказаний договір фінансового лізингу недійсним та стягнути з ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » на його користь 99 000 грн. авансового платежу та комісії, сплачених за договором.

В лютому 2015 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій вказує, що при укладенні ним 07.12.2013 року з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс» вказаного договору фінансового лізингу № 009046 з додатками, відповідачем були порушенні його права як споживача згідно Закону України « Про захист прав споживачів». Так, договір не містить технічних характеристик транспортного засобу , який має бути придбаний для нього, споживачу не надано право в односторонньому порядку розірвати договір, розділом 10 Договору, встановлена жорстка відповідальність споживача перед лізингодавцем за невиконання будь-яких умов договору і водночас відсутня така відповідальність лізингодавця перед споживачем. Позивач вважає, що умови вказаного Договору, зокрема п.п. 1.4, 1.6, 2.5, 3.4.1, 5.4., 8.15, 10.11 та розділ 10 є несправедливими і порушують його права як споживача, тому прохав визнати даний договір недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на його користь кошти в сумі 99 000 гривень 00 коп. авансового платежу та комісій, сплачених за договором.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохав рішення суду скасувати вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, що 07.12.2013 року ОСОБА_2 уклав з відповідачем ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » договір фінансового лізингу № 009046 з додатками (а.с. 6-12).

Додатки № № 1, 2, 3 до договору № 009046 є його невід'ємними частинами (а.с.13-14).

Відповідно до умов договору Лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ-82, зазначений у п.1.1 договору та специфікації, що є додатком № 3 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах передбачених договором (п. 1.3).

Договором передбачено, що предмет лізингу є власністю Лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на Лізингоодержувача згідно з умовами даного Договору.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж продовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку №1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Згідно з додатком №1 до договору фінансового лізингу вартість предмету лізингу становить 160 000 грн., авансовий платіж 50%, сума виплат авансового платежу 80 000 грн., щомісячний авансовий платіж 6 666,67 грн., комісія за організацію (10 %) 16 000, 00 грн., комісія за передачу (3%) 4800,00 грн. (а.с.13).

Згідно квитанцій від 07.12.2013 року, ОСОБА_2 сплатив на користь ТОВ « Лізингова компанія « Автофінанс » авансовий платіж в сумі 83 000грн. та комісії за організацію та оформлення договору в сумі 16 000 грн. (а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд виходив з безпідставності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, в зв'язку з цим відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача про визнання оспорюваного договору недійсним, місцевий суд вірно врахував, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином місцевий суд прийшов до вірного висновку, що спірні правовідносини регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Умови спірного договору фінансового лізингу містять 14 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача.

Кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору.

Згідно п.1.4 Договору, Лізингодавець не відповідає перед Лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає Продавець.

Ст.808 ЦК України передбачає відповідальність продавця (постачальника) предмета договору лізингу. Якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).

Колегія суддів вважає, що доводи позовної заяви та апеляційної скарги щодо несправедливості умов п. 1.4. договору є безпідставними, оскільки в договорі лізингу відсутня умова, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, оскільки така умова не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством. Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначеннях договору фінансового лізингу зазначено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізиногодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить коли саме товар буде придбано, де саме забажає отримати товар, тощо.

Пунктом 1.6 Договору встановлена можливість зміни лізингодавцем вартості предмета лізингу з моменту укладення договору і до повної сплати авансу лізингоодержувачем. В цьому випадку передбачений обов'язок лізингоодержувача єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплаченої суми авансових платежів.

Колегія суддів вважає, що умови п. 1.6. не є несправедливими, оскільки споживачу надано право, в такому випадку, в односторонньому порядку розірвати договір.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що з моменту одержання письмового повідомлення від лізингодавця про розірвання цього договору, в зв'язку з невиконанням лізингоодержувачем його умов, експлуатація предмета лізингу не допускається.

Відповідно до п. 5.4. договору лізингодавець звільняється від відповідальності стосовно будь-яких претензій, вимог або проваджень проти лізингодавця як власника предмета лізингу щодо будь-якого травмування, смерті, пошкодження або втрати, спричинених навколишньому середовищу, юридичним або фізичним особам або майну, що пов'язано з володінням, експлуатацією, транспортуванням та ін. предмета лізингу.

Доводи апелянта щодо несправедливості даних пунктів договору є безпідставними, оскільки лізингодавець передає лізингоодержувачу новий транспортний засіб і відповідно до п. 2 ч.2 ст. 11 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний: відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані.

Саме неналежна експлуатація лізингоодержувачем предмету лізингу може спричинити до будь-якої відповідальності водія за поручення чинного законодавства, а тому відповідальність в такому випадку повинен нести водій, тобто лізингоодержувач.

Пунктами 3.4.1, 8.14 Договору передбачено, що споживач має право достроково здійснити сплату всіх лізингових платежів лише після спливу 12 календарних місяців з моменту підписання Акту прийому-передачі предмета лізингу. У п. 8.14 Договору за дострокове виконання споживачем своїх договірних зобов'язань по сплаті лізингових платежів передбачений штраф в розмірі 10% від суми дострокового погашення.

Пунктом 8.15 Договору встановлено, що у разі зміни розміру лізингових платежів, сторони укладають відповідну додаткову угоду до основного договору та підписують акт коригування вартості предмета лізингу. У разі відмови споживача від підписання такої додаткової угоди, лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем лізингові платежі поверенню не підлягають.

Колегія суддів вважає доводи апелянта щодо несправедливості пунктів 3.4.1, 8.14, 8.15. Договору безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Таким чином, пункт 3.4.1. відповідає нормам ЗУ «Про фінансовий лізинг», а пункт 8.14. правомірно визначає відповідальність лізингоодержувача в разі недотримання порядку, визначеного п. 3.4.1. Договору.

Розділом 8 спірного договору визначено поняття «Лізингові платежі» та вказані відповідні конкретні формули, на підставах яких були враховані конкретні суми. Пунктом 8.1 розділу 8 договору передбачено складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №№ 1, 2 до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Договором фінансового лізингу визначається, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно зі статтею 16 Закону лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Згідно п. 8.8. Договору, коригування розмірів лізингових платежів, у випадках, передбачених Договором, не призводять до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується і частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу.

Відповідно до п. 8.13. в період строку дії договору розмір лізингових платежів може індексуватися в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; збільшення та/або зменшення податків, зборів та інших обовязкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів.

Таким чином, відповідно до умов договору лізингові платежі можуть бути змінені у деяких випадках, які не залежать від лізингодавця. Про будь-які зміни лізингодавець зобов'язаних повідомляти лізингоодержувача, сторони мають можливість на узгодження зміни умов договору, а тому колегія суддів вважає, що п. 8.15. Договору не суперечить нормам чинного законодавства.

Умови будь-якого договору повинні відповідати як загальним, так і спеціальним нормам чинного законодавства. В разі, якщо умовами договору не врегульовано будь-які випадки відповідальності сторін, то така відповідальність настає на підставі норм закону. Тому, будь-яка із сторін не позбавлена можливості звертатися за захистом свої порушених прав на підставі норм закону.

Окрім того, лізингоодержувач не позбавлений можливості щодо ініціювання перед лізингодавцем внесення змін та доповнень до умов договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що розділ 10 Договору «Відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу», не містить несправедливі умови.

Права та обов'язки як лізингодавця, так і лізингоодержувача, окрім договору, який містить в собі 14 самостійних розділів що регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки сторін договору, ще закріплені в ст.ст. 10,11 ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Таким чином, колегія суддів, врахувавши норми чинного законодавства, які регулюються відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

З уточненої позовної заяви (а.с. 51) вбачається , що позивач прохав стягнути на його користь сплачені грошові кошти з підстав передбачених ст.216 ЦК України.

Оскільки, як зазначено вище , підстав для визнання правочину недійсним колегією суддів не встановлено, то відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину та стягнення на користь позивача сплачених коштів, авансового платежу, та комісій.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1. ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти діб.

Судді: підписи

З оригіналом згідно: