Справа № 361/8102/14 Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/3145/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до повного товариства «Ломбард-Скарбниця» про повернення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

У жовтні 2011 року між сторонами був укладений договір фінансового кредиту, згідно умов якого він отримав позику у розмірі 2607,74 грн. строком на 21 день. У якості застави за вказаним договором він передав відповідачу перстень із діамантом з вагою золота 9,56 г. У визначений договором строк він виконав зобов'язання перед відповідачем, однак забрати предмет застави не зміг через пошкодження паспорту. 30 листопада 2013 року він звернувся до відповідача із заявою про повернення предмету застави, однак отримав відмову у зв'язку із його втратою. Одночасно йому було запропоновано отримати грошові кошти у розмірі 4903,63 грн., що складають оцінену вартість предмету застави. З урахуванням уточнення позовних вимог просив суд зобов'язати ПТ «Ломбард-Скарбниця» повернути йому предмет застави - перстень із золота вагою 9,56 г із діамантами, а у випадку неможливості повернення - стягнути з відповідача на його користь вартість персня у розмірі 43 108,65 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з повного товариства «Ломбард-Скарбниця» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4 521 грн. 61 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою та обставина, що предмет застави був втрачений відповідачем не в період дії договору фінансового кредиту, тому він зобов'язаний відшкодувати вартість предмету застави у повному розмірі - 43 108,65 грн. як майна, набутого без достатньої правової підстави. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Відповідач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Зазначає, що правові підстави для стягнення з нього на користь позивача грошових коштів у розмірі 43 108,65 грн. відсутні, оскільки пунктом 6 специфікації до договору фінансового кредиту визначено оцінну вартість предмету застави - 4521,61 грн. Вважає оскаржуване рішення суду законним, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач отримав у відповідача кредит, на забезпечення якого передав в заклад майно - золотий перстень з діамантом. Відносини щодо надання ломбардом відповідачу кредиту неодноразово пролонгувалися. Дані обставини визнавалися обома сторонами по справі. В той же час, єдиним оригіналом договору та специфікації до нього, який змогли сторони надати до суду, є договір та специфікація від 20.02.2011 року, який і було взято судом за основу для встановлення обставин та умов надання кредиту та передачі майна позивача в заклад з метою його забезпечення.

Згідно умов п. 4.2 зазначеного договору встановлено, що у разі втрати предмета закладу ломбард несе відповідальність у розмірі оціночної вартості предмета закладу, встановленого за угодою сторін п. 6 специфікації до договору. В даному випадку оціночна вартість складає 4521,61 грн.

Враховуючи той факт, що позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав, в той час як останній втратив предмет закладу, суд першої інстанції прийшов до висновку , що відповідач має відшкодувати позивачу погоджену ними вартість предмета закладу. З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При укладенні договору сторони прийшли згоди щодо того, що у разі втрати предмета закладу відповідач відшкодовує його вартість у розмірі, погодженому сторонами. За таких умов колегія суддів вважає, що посилання позивача на необхідність відшкодування вартості закладу в іншому розмірі не ґрунтується на умовах договору та положеннях закону. При цьому посилання позивача на те, що договір припинив свою дію, відтак його положення не підлягають застосуванню в даному випадку, не можуть бути прийняті судом, оскільки у відповідності до положень ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Критично колегія відноситься й до посилань позивача на недоведеність відповідачем факту втрати предмету застави, оскільки такі посилання спростовуються наданими відповідачем документами з цього приводу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді