Справа № 285/3694/15-ц
провадження у справі № 2/0285/1474/15
16 грудня 2015 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…………....ОСОБА_1
при секретарі………….......... ОСОБА_2
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу
про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
28.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати йоготаким, що втратив право користуватися житлом в належному йому будинку № 18 по вул. Червоноармійській, в с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Будинок).
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірний Будинок належить йому на праві власності. Відповідач не є членом його сімї, не проживає в даному Будинку більше двох років, однак на даний час прописаний у ньому і добровільно не бажає знятися з реєстрації, чим порушує його права та перешкоджає вільному розпорядженню майном.
Сторони в судове засідання не прибули.
Представник позивача надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі.
Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2013 року позивачу на праві власності належить Будинок.
З 06.09.2011 року в Будинкутакож зареєстрований і відповідач, однак з моменту продажу Будинку в ньому не проживає, що підтверджується довідкою Ярунської сільської ради № 1189 від 24.07.2015 року та письмовими доказами поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 27.11.2015 року.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність»).
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Припинення права власності особи на житло припиняє його право на користування цим житлом.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Будинок належить позивачу, ОСОБА_4 відповідач по справі, не є членом сімї позивача та більше 2 років в Будинку не проживає, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.
Вимога про зняття відповідача з реєстрації є передчасною, оскільки відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації протягом семи днів на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відтак, в задоволенні даної вимоги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України суд
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком № 18 по вул. Червоноармійській в с. Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Головуюча О.О. Літвин