12.08.2015 Єдиний унікальний номер 205/4801/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/4801/15-ц
2/205/2218/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просила: визнати квартиру № 68, розташовану в м. Дніпропетровську по вул. Будьонного 65 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2; визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 Позовна заява мотивована тим, що 15.12.2013р. помер дідусь позивача, після смерті якого відкрилась спадщина на ? частини квартири, однак позивач не має змоги прийняти спадкове майно у звязку з тим, що дідусь не зареєстрував своє право власності у встановленому законом порядку.

Позивач надала суду заяву, у які просила справу розглядати без її участі позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач надала суду заяву, у які просила справу розглядати без її присутності, позовні вимоги визнає.

Третя особа в судове засідання не зявилась, проте звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі.

Перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 18.06.1983р. Красногвардійським РАЦС м. Дніпроптеровська зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.11).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, громадянка ОСОБА_6 продала належну їй квартиру № 68, розташовану в м. Дніпропетровську по вул. Будьонного 65 ОСОБА_2

ОСОБА_2 10.12.2002р., згідно з реєстраційним посвідченням, зареєструвала право приватної власності в комунальному підприємстві «ОСОБА_3 бюро технічної інвентаризації (а.с.16).

Позивач просить встановити, що вказана квартира є спільним набутим майном подружжя та керується нормами Сімейного кодексу України, однак Сімейний кодекс України набрав чинності 01.01.2004р., в наслідок чого його норми застосовуються до сімейних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004р. Аналогічне зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-66цс13.

Згідно з ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У зв'язку із наведеним правовий режим майна набутого подружжям до 01.01.2004р. визначається із урахуванням положень Кодексу про шлюб та сім'ю України, Закону України «Про власність» від 05.05.1993р., що діяли на момент виникнення прав у кожного із подружжя на зазначене майно.

Відповідно до ст.22 КпШС визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Враховуючи наведене, а також відсутність заперечень від ОСОБА_2, відносно того, що спірне майно було нажите подружжям за час шлюбу, суд доходить висновку, що набута у власність ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_4 квартира № 68, розташована в м. Дніпропетровську по вул. Будьонного 65, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Як вбачається з Технічного паспорту на квартиру № 68, що знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Будьонного у буд. 65 (а.с.17-20), вказана квартира складається з коридора площею 8,6 кв.м, житлової кімнати площею 14,2 кв.м, житлової кімнати площею 14,4 кв.м, кухні площею 5,7 кв.м, вбиральні (сполученої) площею 1,1 кв.м, ванної площею 2,2 кв.м, балкону площею 0,7 кв.м.

ОСОБА_4 помер 15.12.2013р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 8578 (а.с.9).

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, 1/2 частина вищевказаної квартири.

За час життя ОСОБА_4 склав заповіт, в якому все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті, заповів позивачу ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач у передбачені ЦК України строки звернулась до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4

Відповідно до заявою від 26.02.2014р. ОСОБА_2, яка є спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_4, відмовилась від обовязкової частини та від належної їй частини у спадщині на користь позивача (а.с.13).

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

06.09.2014р. постановою Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що спадкове майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя та зареєстрована на імя дружини (а.с.12).

Відповідно до ст.67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством .

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Згідно зст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, згідно з ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що квартира № 68, яка розташована в м. Дніпропетровську по вул. Будьонного 65 є спільно набутим сумісним майном подружжя, а також письмову відмову ОСОБА_2 від обовязкової частки у спадщині та її визнання позову, суд приходить до висновку про достатність підстав для визнання права власності на ? частину вказаної квартири за ОСОБА_7

Згідно зст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 197, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.22 КпШС України, ст.ст.233, 392, 1217, 1216, 1218, 1223, 1268 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати квартиру № 68, розташовану в м. Дніпропетровську по вул. Будьонного 65, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири № 68, яка розташована в м. Дніпропетровську по вул. Будьонного 65, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлого 15 грудня 2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8