Номер провадження: 22-ц/785/6064/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді : - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3,

- ОСОБА_4

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_4 цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про визнання права власності на вклад, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року, -

встановила:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та згідно заяви про уточнення позовних вимог просила визнати за нею право власності на банківський вклад на вкладному рахунку № 6000 у відділенні № 260 АТ «Укрсиббанк»; визнати за нею право власності на майнові права та майнові обов'язки за договором банківського вкладу (депозиту) за Правилами № 6000 UАН від 17 червня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_8.

При цьому посилалася на те, що в період з 2012 року по 07 липня 2013 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8. Зазначений факт встановлено рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2014 року по справі № 496/5590/13-ц. Оскільки вона проживала разом з ОСОБА_8 у його будинку за адресою: Одеська обл., Біляївський район, с. Червоний Розселенець, вул. Чкалова, 11, вона 14.06.2013 року продала належний їй на праві приватної власності будинок по вулиці Леніна. 25 у м. Котовськ Одеської області. За проданий будинок ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 97 000 гривень.

Частину вказаної суму вона разом з ОСОБА_8 вирішили розмістити у якості банківського вкладу, для чого у двох прибули 17 червня 2013 року до відділення №260 АТ «УкрСиббанк». У зазначеній банківській установі було укладено договір банківського вкладу (депозиту) від 17 червня 2013 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_8, сума вкладу склала 40 500 гривень. Однак належні їй кошти до каси банку вносила саме вона, про що свідчить її власний підпис на квитанції. Крім того, необхідно зазначити, що ОСОБА_8 був інвалідом та не мав власного заробітку або іншого доходу, що також підтверджує факт належності спірних коштів саме її.

Раптово ОСОБА_8 помер, вчинивши самогубство. З метою отримання належних їй коштів вона звернулася до відділення № 260 АТ «УкрСиббанк», де було оформлено банківський вклад, проте працівник банку повідомив, що не зможе видати належні їй кошти, оскільки клієнтом банку і стороною договору банківського вкладу є ОСОБА_8 Крім того, права її на вказаний вклад не визнає ОСОБА_6, який був приятелем ОСОБА_8 та претендує на спірні кошти, оскільки ці кошти, наче б то, ОСОБА_8 винний саме йому.

В судовому засіданні представник позивачки уточнений позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, надав суду заву про те, що позов не визнає та просив розглянути справу за його відсутністю.

Представник третьої особи ПАТ Укрсиббанк в судовому засіданні з позовом не погодився.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року позов задоволений.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на банківський вклад на вкладному рахунку № 6000 у відділенні № 260 AT «Укрсиббанк».

Визнано за ОСОБА_5 право власності на майнові права та майнові обов'язки за договором банківського вкладу (депозиту) з Правилами № 6000 UAH від 17 червня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_8.

В апеляційній скарзі, поданій представником Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" ОСОБА_7 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 червня 2013 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами №6000 UАН.

Згідно вказаного договору сума вкладу складає 40500 гривень, розмір процентної ставки складає 14% річних. Строк зберігання вкладу з 17.06.2013 р. до 19.06.2014 р.

Відповідно до квитанції № 20 від 17.06.2013 р. про здійснення валютно-обмінної операції ОСОБА_8 було замість 5000 доларів США отримано 40500 гривень.

Згідно квитанції № 17 від 17.06.2013 р. було зараховано від ОСОБА_8 на рахунок № 6000 грошову суму в розмірі 40500 гривень.

ОСОБА_8 помер 07.07.2013 р., про що свідчить свідоцтво про смерть, серія І-ЖД №343948.

Як вбачається з рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2014 року було задоволено заяву ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки разом та встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з 2012 року по 07 липня 2013 р.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги послався на те, що згідно розписки від 15 червня 2013 р. ОСОБА_5 продала ОСОБА_9 належні їй 27/1000 домоволодіння з прилеглими господарським будовами які розташовані за адресою Одеська обл. м. Котовськ вул. Леніна, 25 за 12000 доларів США. що еквівалентно 97000 гривень.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили факт того, що грошові кошти в розмірі 40500 гривень, які було внесено до банку згідно договору банківського вкладу (депозиту) з Правилами № 6000 UAH від 17.06.2013 р. належали саме ОСОБА_12 та саме вона вносила вказані кошти до каси банку.

На підставі наведеного суд першої інстанції вважав, що за позивачкою слід визнати право власності на банківський вклад на вкладному рахунку № 6000 у відділенні № 260 AT «Укрсиббанк», а також визнати за нею право власності на майнові права та майнові обов'язки за договором банківського вкладу (депозиту) з Правилами № 6000 UAH від 17 червня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_8.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про визнання права власності на вклад.

Судом встановлено, що 17 червня 2013 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) з Правилами №6000 UАН.

Згідно вказаного договору сума вкладу складає 40500 гривень, розмір процентної ставки складає 14% річних. Строк зберігання вкладу з 17.06.2013 р. до 19.06.2014 р.

Згідно вказаного договору сума вкладу складає 40500 гривень, розмір процентної ставки складає 14% річних. Строк зберігання вкладу з 17.06.2013 р. до 19.06.2014 р.

Відповідно до квитанції № 20 від 17.06.2013 р. про здійснення валютно-обмінної операції ОСОБА_8 було замість 5000 доларів США отримано 40500 гривень.

Згідно квитанції № 17 від 17.06.2013 р. було зараховано від ОСОБА_8 на рахунок № 6000 грошову суму в розмірі 40500 гривень.

ОСОБА_8 помер 07.07.2013 р., про що свідчить свідоцтво про смерть, серія І-ЖД №343948.

Оскільки рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2014 року було встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з 2012 року по 07 липня 2013 р., то вона є спадкоємцем після померлого ОСОБА_8.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом).

Частиною 2 статті 1228 ЦК України визначено, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування позачергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийнятті, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийнятті суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів справи видно, що ні спадкоємці ні орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини не були залучені до участі у справі.

Крім того суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги не врахував вимоги законодавства, які регламентують порядок визнання права власності за спадкоємцем.

Ч. 1 ст. 1296 ЦК України зазначено, що спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до положень ст. 34 Закону України "Про нотаріат" видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється державними нотаріальними конторами.

В матеріалах справи також відсутні підтвердження, що позивачці було відмовлено нотаріусом в оформленні спадщини та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

На підставі наведеного колегія вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішил

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про визнання права власності на вклад скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про визнання права власності на вклад - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

ОСОБА_4