РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого - судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання Договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання Договору дарування недійсним. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 03.03.2000 року ОСОБА_1 в порядку дарування були передані права ОСОБА_2 на земельну частку (пай) на землі площею 2,51 га на умовах кадастрових гектарів без визнання межі цієї частки в натурі, що перебували у власності КСП «Прогрес» та знаходяться в с. Геївці, Ужгородського району. За взаємною домовленістю з відповідачем сторони дійшли згоди, що взяття останньою на себе обов'язку по обробленню в тому числі й їхніх ділянок взамін на передачу в дар права на земельну частку, які мають спільну межу. Однак, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язаня на себе не виконувала, на сьогоднішній день земельні ділянки взагалі не використовуються, у зв'язку з чим значно знизилася їхня цінність , не дотримується їх цільове призначення. У зв'зку з цим, просить суд винести рішення, яким визнати недійсним Договір дарування від 03.30.2000 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за р/н 635.

Представник позивача ОСОБА_4 в останнє судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, та, розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 в останнє судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, та, просить суд розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов є обґрунтований та таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

По справі встановлено, згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

У відповідності до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом встановлено, що 03.03.2000 року було укладено Договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар право на земельну частку/пай/ на землі площею 2,51га умовних кадастрових гектарів, без визначення між цієї частки в натурі, що перебуваються у власності КСП «Прогрес», що знаходиться в с. В. Геївці, Ужгородського району

Згідно п.2 Договору дарування від 03.03.2000 року право на земельну частку /пай/ належить ОСОБА_1 на підставі Сертифікату на право на земельну частку /пай/ Серії ЗК №0121514, виданого 13.12.1999 року Ужгородською РДА на підставі рішення №372 від 23.06.1997 року та Свідоцтво про право на спадщину №2-5231 від 15.12.1999 року, виданого Ужгородською районною державною нотаріальною конторою.

У відповідності до ч.2 ст.717 ЦК України договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь - яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Так, судом встановлено, що за взаємною домовленістю з відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли згоди, що взяття останньою на себе обов'язку по обробленню в тому числі й їхніх ділянок взамін на передачу в дар права на земельну частку, які мають спільну межу. Однак, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язаня на себе не виконувала, на сьогоднішній день земельні ділянки взагалі не використовуються, у зв'язку з чим значно знизилася їхня цінність, не дотримується їх цільове призначення.

Згідно ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Так, факт укладення Договору дарування від 03.03.2000 року без наміру правових наслідків, які обумовлюються цим правочином та факт наявності у ОСОБА_2 обов'язку вчиняти на користь дарувальника певні дії з використання предмету даного договору, підтверджений в судовому засіданні поясненнями представника позивача ОСОБА_4 та визнаний представником відповідача ОСОБА_5

Згідно ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, шостою ст.203 ЦК України.

Враховуючи вище наведенні обставини, суд приходить до переконання, що Договір дарування від 03.03.2000 року слід визнати недійсним..

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 6188, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 234 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання Договору дарування недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування від 03.30.2000 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за р/н 635.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко