У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Опікунська рада при виконавчому комітеті Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, Орган опіки та піклування в особі Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, про встановлення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю, відібрання дитини та передачу її матері та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Опікунська рада при виконавчому комітеті Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини з батьком, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому з урахування доповнень позовних вимог просила визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1, та відібрати дитину у батька ОСОБА_5 та передати її матері.

Позивачка посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5 з 04 листопада 2006 року, який було розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 березня 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_6 Вказувала на те, що після припинення шлюбних відносин дочка залишилася проживати з нею. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року з відповідача на її користь на утримання дочки ОСОБА_6 було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів. Після набранням вказаним рішенням суду законної сили відповідач оманним шляхом забрав у неї дитину й перешкоджає їй спілкуватись з нею, що негативно впливає на виховання дитини. Вважає, що проживання малолітньої дочки з нею відповідає її інтересам, тому вона вимушена була звернутись за захистом своїх прав і прав дитини до суду.

Зазначала, що на даний час вона вимушена постійно проживати у будинку АДРЕСА_1, дане житло придатне для проживання дитини, оскільки за місцем реєстрації їй перешкоджають користуватися житлом. Орган опіки та піклування виконкому Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області не визначив місця проживання дитини та запропонував звернутись з позовом до суду.

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з батьком.

ОСОБА_5 посилався на те, що він належно виконує свої батьківські обов'язки, забезпечуючи матеріальні та духовні потреби дитини, її всебічний розвиток, дочка доглянута, проживає в гарних житлово-побутових умовах та має досить міцне здоров'я, він має постійну роботу, стабільний дохід, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, житло відповідає всім санітарним нормам та є всі необхідні умови для проживання дитини. Матір дитини немає власного житла та належним чином не виконує своїх обов'язків з виховання та забезпечення матеріальних та духовних потреб дитини. В силу особливостей свого характеру вона психологічно не сумісна з дочкою, на відміну від батька дитини. 24 лютого 2013 року він забрав дитину у матері до себе й не повернув її, оскільки вона вимагала у нього 100 тис. грн щоб залишити дочку у нього. Тому проживання дочки з батьком буде більш сприятливим й не потягне за собою зміну звичних для дитини умов житла.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4 за місцем її проживання: АДРЕСА_1.

Ухвалено відібрати дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька ОСОБА_5 та передати її матері ОСОБА_4

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, дійшов правильного висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4 та відібрання дитини у батька ОСОБА_5 та передання її матері ОСОБА_4

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.