Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/953/14-ц Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 27 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Худякова А.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Романівського районного суду Житомирської області 26 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №014/7624/85/115668 від 09.08.2007 року, яка станом на 01.09.2014 року складала 23769,93 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 311721 грн. 52 коп., зокрема:

- заборгованість за кредитом - 17664,60 доларів США (еквівалент - 231655 грн. 54 коп.);

- заборгованість по відсотках - 1636,09 доларів США, (еквівалент - 21455 грн. 87 коп.);

- пеня в сумі 4469,24 доларів США (еквівалент - 58610 грн. 11 коп.).

Під час розгляду справи Банк неодноразово змінював свої вимоги, оскільки боржником проводилися виплати за договором, та остаточно просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 18947,86 доларів США (а.с. 96-97), яка виникла на 18.05.2015 року та складається із:

-заборгованості по кредиту в сумі 16515,62 доларів США;

-пені - 2432,24 доларів США.

Крім того, Банк просив стягнути з відповідача судовий збір в сумі 3117 грн. 22 коп. Позивач зазначив, що станом на 18.05.2015 року заборгованість по поточним платежам по кредиту та відсотках відсутня. Крім того, враховуючи вимоги ст. 261 ЦК України Банком зменшено розмір пені до 2432,24 доларів США.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області 26 травня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення скасувати, а провадження у справі закрити. Зазначив, що суд не застосував до даних правовідносин положення глави 53 ЦК України щодо порядку укладення, зміни та розірвання договорів, невірно застосував ст.ст. 1050, 1054 ЦК України. Вважає, оскільки Банк не звернувся з вимогою про припинення дії кредитного договору та дострокового повернення частини кредиту, то суд мав би задовольнити позов тільки в частині стягнення простроченої заборгованості та штрафних санкцій. Разом з тим, на момент розгляду справи в суді він сплатив прострочену заборгованість, а відтак суд повинен був відмовити Банку у задоволенні позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Встановлено, що 09.08.2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (на даний час ПАТ "Райффайзен Банк Аваль") та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/7624/85/115668, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 22000 доларів США на строк по 09.08.2022 року включно, зі сплатою 14,250% річних (а.с. 10-14, 35).

Відповідно до п. 5.1. даного Договору позичальник зобов'язувався щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, частково погашати кредит згідно з п.1.3. цього Договору.

Крім того, відповідно до п. 5.5. Договору позичальник зобов'язувався достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені цим Договором у разі невиконання або неналежного виконання умов цього Договору. При цьому, кошти мають бути внесені позичальником протягом 30 календарних днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

09.08.2007 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою встановлено відсоткову ставку в розмірі 13% річних (а.с. 15).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору щодо повного та своєчасного внесення коштів, утворилася заборгованість, тому Банком надсилалися боржнику листи, зокрема:

- 26.12.2012 року досудова вимога про сплату поточної заборгованості в сумі 1043,68 доларів США, яка виникла станом на 25.12.2012 року (а.с. 119-120);

- 28.05.2013 року вимога про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, з якої вбачається, що Банк просив достроково виконати умови договору на суму 19908,76 доларів США (повне погашення боргу, відсотків та пені), яка визначена станом на 27.05.2013 року (а.с. 121);

- 21.07.2014 року вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. 16). При цьому, Банк зазначив, що у разі непогашення боргу, він буде змушений вжити заходи примусового стягнення, в т.ч. шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

ОСОБА_2 вимоги Банку про дострокове погашення боргу не виконані, внаслідок чого станом на 18.05.2015 року утворилась заборгованість на суму 18947,86 доларів США, яка складається із:

-заборгованості по кредиту в розмірі 16515,62 доларів США;

-пені - 2432,24 доларів США.

Дана заборгованість підтверджується розрахунком Банку (а.с. 99-102), який ОСОБА_2 не заперечується. Заява про застосування строку позовної давності відповідачем не подавалася.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що позивач зобов'язаний був поставити питання про розірвання кредитного договору у зв'язку з достроковим його виконанням, а за відсутності такої вимоги суд не мав права стягувати весь борг, а лише прострочені платежі. Слід зазначити, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК, не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Відтак, дострокове стягнення всіх сум за кредитом є способом цивільно-правової відповідальності боржника.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстави для скасування рішення суду та закриття провадження у справі відсутні.

Дана справа розглянута апеляційним судом за відсутності відповідача та його представника, які належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду. При цьому, колегія суддів відхилила клопотання ОСОБА_2 про відкладення слухання справи у зв'язку із зайнятістю його адвоката у розгляді іншої справи, оскільки суду не надано доказів на підтвердження вказаної обставини. Крім того, судову повістку ОСОБА_2 отримав 15.09.2015 року, а відтак мав достатньо часу для вирішення питання щодо надання йому правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді