АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/999/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1267/15Головуючий у 1-й інстанції Тищенко Л. І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів: Буленка О.О., Бондаревської С.М.,

при секретарі: Коваль А.А.,

з участю адвокатів: Ямпольського В.Б., Зайця В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до Територіальної громади Римарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору набуття у приватну власність житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями таким, що відбувся як договір дарування,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2014 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Територіальної громади Римарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору набуття у приватну власність житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями таким, що відбувся як договір дарування.

ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на прийняття рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 було задоволено. Визнано, що договір, укладений 10 січня 1992 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений секретарем виконкому Римарівської сільської ради народних депутатів Гадяцького району Полтавської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під № 1, за яким ОСОБА_4 набула право власності на домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається в цілому з жилого будинку, площею 26,5 кв. м, з допоміжними господарчими будівлями: сараю літ. Д, погреба літ. Д, сараю літ. Т та вбиральні літ. Г, є договором дарування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2014 року скасовано, справу передано нановий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК України, встановивши за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір, що його посвідчено 02 січня 1992 року секретарем виконкому Римарівської сільської Ради народних депутатів Гадяцького району Полтавської області Кравченко Т.Т. та зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під № 1.

За умовами укладеного договору ОСОБА_8 подарила, а ОСОБА_4 прийняла в дар будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з жилого будинку площею 26,5 кв.м. з допоміжними господарчими будівлями сараю Д, погребу д, сараю Т, вбиральні Г.

В договорі, крім того зазначено, що цей будинок належить продавцю на підставі свідоцтва на право особистої власності, виданого Римарівською сільською Радою народних депутатів від 20 грудня 1991 року № 13, та зареєстровано в Полтавському інвентар бюро в книзі № 1 під № 13; його страхова інвентаризаційна оцінка становить 7 259 карбованців; продавець свідчить, що згадане домоволодіння до цього часу нікому іншому не продано, не подаровано, не заставлено, в спорі і під забороною не перебуває; усі витрати за складання та оформлення цього договору платить ОСОБА_4

При посвідченні договору сторонам було роз'яснено зміст ст.ст. 226 та 101 ЦК УРСР, особа та дієздатність сторін, а також перевірено належність ОСОБА_8 будинку, що відчужується.

Вказано на необхідність реєстрації договору у виконавчому комітеті Римарівської сільської Ради та Полтавському Інвентарбюро на протязі шести місяців з дня посвідчення відповідно до ст. 227 ЦКУРСР.

Згідно запису в погосподарській книзі № 2 по Римарівській сільській раді домоволодіння по АДРЕСА_1 подаровано ОСОБА_4 Акт дарування від 02.01.1992 року

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 05 лютого 2014 року здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказаний об'єкт житлової нерухомості та його складові частини та зазначено підстави виникнення права власності - договір купівлі-продажу № 1, виданий 02.01.1992 року Римарівською сільською радою Гадяцького району.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 травня 2014 року приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольською С.М. відмовлено ОСОБА_4 у посвідченні договору щодо відчуження будинку АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю вірного трактування договору, наданого для вчинення нотаріальної дії.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що Цивільним кодексом України в редакції 1963 року, що діяв на час укладення вказаного договору, не передбачено захист цивільних прав шляхом визнання одних договорів іншими та за відсутності порушення прав позивача з боку Римарівської сільської ради обраний позивачкою спосіб захисту не є належним.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

З матеріалів справи, зокрема, з позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договору набуття у приватну власність житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями таким, що відбувся як договір дарування на підставі ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719, ч. 1 ст. 722 ЦК України (в редакції 2004 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3, 4 ЦПК України вибір способу захисту цивільного права належить виключно позивачеві.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України визначення правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, покладається на суд під час ухвалення рішення, яке повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року положення зазначеного кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договірні відносини виникли в 1992 році, то у даному випадку застосуванню підлягаю ть норми ЦК України в редакції 1963 року.

За нормами ст.ст. 243, 224 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час укладення договору, істотною умовою договору дарування є безоплатна передача однією стороною другій стороні майна у власність, тоді як за договором купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Зміст правочину, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, викладений у п. 1 договору дає підстави для висновку, що справжня воля сторін була спрямована на укладення саме договору дарування, про що свідчить буквальне значення слів і понять та відсутність обов'язку ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_8 грошову суму за передане майно, отже, передача домоволодіння у власність ОСОБА_4 відбулась безоплатно, що відповідає поняттю договору дарування, визначеному ч. 1 ст. 243 ЦК України (1963 року).

Подальша назва сторін договору як продавця та покупця, та роз'яснення вимог ст.ст. 226 та 101 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) щодо заборони мати в особистій власності громадян більше ніж одного жилого будинку, не змінює змісту укладеної угоди в контексті договору та законодавства, що регулює дані відносини.

На вказані обставини та норми цивільного права суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно відмовив ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо пропуску ОСОБА_4 строку позовно давності, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР 1963 року загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлювався у три роки.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починався з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно зі ст. 80 цього Кодексу закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Приймаючи до уваги, що питання щодо тлумачення правочину та визнання спірного договору набуття у приватну власність житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями таким, що відбувся як договір даруванняпостало перед позивачкою після відмови їй нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії 06 травня 2014 року, колегія суддів вважає, що позивач саме в цей день дізналася про порушене право власності на вказане будинковолодіння, а тому строк звернення до суду (29.05.2014 року) з вказаним позовом ОСОБА_4 пропущений не був.

З урахуванням викладеного, рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2014 рокупідлягає скасуванню з ухваленням нового, про задоволення позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, ч.1 ст. 309, 316 ЦПК України,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити

.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 04 вересня 2014 року- скасувати.

Позов ОСОБА_4 до Територіальної громади Римарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору набуття у приватну власність житлового будинку з допоміжними господарськими будівлями таким, що відбувся як договір дарування - задовольнити.

Визнати, що договір, укладений 10 січня 1992 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, посвідчений секретарем виконкому Римарівської сільської ради народних депутатів Гадяцького району Полтавської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій під №1, за яким ОСОБА_4 набула право власності на домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та складається в цілому з жилого будинку, площею 26,5 кв.м, з допоміжними господарчими будівлями сараю літ. Д, погребу літ. д, сараю літ. Т та вбиральні літ. Г, є договором дарування.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: О.О. Буленко

С.М. Бондаревська