АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1916/15 Справа № 2-1399/10 Головуючий у 1 й інстанції - Гречко Ю. В. Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

Головуючого: - Пищиди М.М.

Суддів: - Глущенко Н.Г., Деркач Н.М.

при секретарі: - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання аліментних зобов"язань ОСОБА_6,-

ВСТАНОВИВ:

Відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області у порядку ст. 377-1 ЦПК України звернувся до суду з указаним поданням, посилаючись на те, що на примусовому виконанні ВДВС Синельниківського МУЮ Дніпропетровської області перебуває виконавчий лист № 2-1399 від 12.10.2010 року виданий Синельниківського міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки боржник ухиляється від сплати суми аліментів, що станом на 01.12.2014 року за виконавчим листом складає 38998,61 грн., державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань за рішенням суду (а.с.13-14).

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року у задоволенні подання відмовлено (а.с.23).

В апеляційній скарзі ВДВС Синельниківського МУЮ посилається на порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвали районного суду та задоволення подання у повному обсязі (а.с. 9).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні ВДВС Синельниківського МУЮ виконавчий лист № 2-1399 від 12.10.2010 року виданий Синельниківського міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 18).

Відповідно до довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_6 за вказаним виконавчим листом станом на 01.12.2014 року становила 38998,61 грн. (а.с. 16).

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свободі пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Розглядаючи подання державного виконавця, суд першої інстанції встановив, що державним виконавцем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_6 ухиляється від виконання зобов'язання та вчиняє дії, які ускладнюють виконання рішення суду. Крім того, державним виконавцем не надано доказів про те, що боржник має намір покинути територію України, так само і відсутні дані про наявність у останнього закордонного паспорту.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог, встановлених ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України", колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для висновку про ухилення боржника від виконання судового рішення, а відтак, про відсутність правових підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні даного питання дотримався вимог процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області - відхилити.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: