Справа № 464/8808/14 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/783/1107/15 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Копняк С.М., за секретаря Куцика І.Б.,

з участю ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівсього районного суду м. Львова від 16 жовтня 2014 року у справі за позовом представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2014 року вищезазначений позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 9622 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 243, 60 грн. судового збору.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18 листопада 2014 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд зазначеного вище заочного рішення суду прешої інстанції.

ОСОБА_2 оскаржила заочне рішення суду в загальному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на основі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги те, що на момент ймовірного затоплення квартири №108 16 червня 2013 року у квартирі №112 проживала орендар ОСОБА_6, та на момент передання квартири в оренду змійовик був у нормальному стані і протягом часу проживання у зазначеній квартирі орендар жодного разу не повідомляла про несправність роботи змійовика.

Апелянт зазначає, що шкоду, завдану позивачці у зв'язку із користуванням квартирою №112, яка здається у найм, відшкодовує орендар квартири.

Апелянт стверджує, що оскільки на момент залиття її квартира здавалась в оренду третім особам і відсутні будь-які докази її вини в завданій позивачці шкоді і її розмір не підтверджено, то вона не може відшкодовувати будь-яку шкоду.

Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності зі статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а також не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_4 є власником квартири № 108, яка розташована на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 (а.с. 36). Над квартирою позивачки, поверхом вище, розташована квартира № 112, власником якої є ОСОБА_2 (а.с. 13).

Матеріалами справи встановлено, що 16 червня 2013 року відбулось залиття квартири № 108, яка належить позивачці та розташована поверхом нижче від квартири №112, яка належить відповідачці.

Зазначений вище факт підтверджується актом від 19.06.2013р., складеним комісією ЛКП "Старий Сихів", відповідно до якого в квартирі №108 затоплено: велика кімната - стіна, мала кімната - стеля і стіни, кухня - стеля і стіни, коридор - стеля, стіни, паркет, ванна кімната - стеля і стіни; санвузол - стіни і стеля (а.с. 14).

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості будівельно-монтажних (відновлювальних) робіт житлових приміщень квартири, а саме - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартість відновлювальних будівельно-монтажних робіт приміщень зазначеної квартири станом на дату оцінки (28.09.2013р.) становить 9 622 грн. (а.с. 15-16).

Відповідно до ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідачки на її користь 9622 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем надано суду належні та допустимі докази у підтвердження своїх вимог щодо спричиненої відповідачкою матеріальної шкоди в частині вартості відновлювальних ремонтних робіт та доведено факт залиття квартири, яке відбулося 16 червня 2013 року з квартири відповідачки, що знаходиться поверхом вище від квартири №108.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч цим вимогам, відповідачкою не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів на спростування факту залиття саме з її квартири, а відтак, не доведено, що шкоду позивачу завдано не з її вини.

Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтвердила, що змійовик у ванній кімнаті в її квартирі тріснув, коли в квартирі нікого не було, і в подальшому майстри його заварили, що спростовує доводи її апеляційної скарги про те, що вона не знала про несправність роботи змійовика і орендар квартири їй про таке не повідомляла.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона не може відшкодовувати будь-яку шкоду завдану позивачі, оскільки вона здавала свою квартиру в оренду, а тому завдану шкоду повинен відшкодовувати наймач квартири не заслуговують на увагу у зв'язку з тим, що доказів про надання квартири в оренду на час залиття квартири позивачки відповідачка не надала ні суду першої, ні апеляційної інстанції, оскільки договір майнового найму, укладений з орендарем у березні 2012 року закінчився у березні 2013 року, а доказів того, що цей договір продовжений немає. Відтак, апелянт, будучи власником квартири, повинна сама нести відповідальність відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України.

Не надано апелянтом доказів і на спростування розрахунку шкоди, завданої позивачу залиттям її квартири, проведеної 28 вересня 2013 року ТОВ "Некія ДК. Оцінювальні полуги", Сертифікат суб'єкта оціночної діяльноті № 13140/12 від 23 березня 2012 року, тобто визначеної на час залиття, як і не заявлено клопотання про проведення будь-якої експертизи, а відтак, не спростовано розміру завданих збитків.

За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржене рішення, що не спростовує висновків суду необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Сихівсього районного суду м. Львова від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Копняк С.М.