АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2263/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Янчук Т.О.,

суддів Купельського А.В., Марцинкевича А.М.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_6 про припинення права на частку у майні колгоспного двору, визнання права власності на цю частку, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1, звертаючись в суд із зазначеним позовом вказувала, що рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 09.04.2013 року за нею визнано право власності на 2/9 частки житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_7, ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні вказаним житловим будинком з господарськими спорудами. У вказаному рішенні апеляційний суд зазначив, що достатніх підстав для більшої частки у спірному майні немає, оскільки вона не ставила питання перед судом про припинення права власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на їх частку в колгоспному дворі, не вказала їх відповідачами. Позивачу достовірно було відомо про те, що після її появи у господарстві ОСОБА_7 в 1986 році, по вказівці останнього, ОСОБА_2 з дружиною стали вести роздільне господарство, проживали окремо в літній-кухні, а їх перша донька взагалі не проживала в будинку. В той період ОСОБА_2 отримав земельну ділянку в с. Гвардійське і при допомозі ОСОБА_7 та інших членів двору будував власний будинок. З досліджених погосподарських книг Гвардійської сільської ради Хмельницького району апеляційний суд Хмельницької області зробив висновок про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 вибули з колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 в 1996 році. Своєї частки в майні колгоспного двору у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 відповідачі не виділили і в подальшому не звертались за захистом свого права власності на частку в ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Козак О.В. Категорія: 2

Доповідач: Янчук Т.О.

майні колгоспного двору. Протягом усього періоду розгляду справи в суді всі вони визнавали власність на житловий будинок з надвірними будівлями ОСОБА_7 Дії і заяви ОСОБА_2 і членів його сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 свідчать про їх відмову від права власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. З врахуванням наведеного, частки відповідачів автоматично перейшли до інших п'яти членів колгоспного двору ОСОБА_7 (голови колгоспного двору), ОСОБА_9 (дружини голови колгоспного двору), ОСОБА_10 (сина голови колгоспного двору і її чоловіка), до неї ОСОБА_1 (невістки голови колгоспного двору) та ОСОБА_10 (внука голови колгоспного двору і її з ОСОБА_10 сина), у зв'язку з чим, кожному з них правомірно стало належати по 1/5 частці у майні колгоспного двору у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за АДРЕСА_1. Після смерті її сина ОСОБА_11 в 1997 році вона з своїм чоловіком успадкували його частку (1/5:2), а після смерті чоловіка, ОСОБА_10 в 2004 році, вона успадкувала його частку разом з його батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (1/5:3 ), від чого її частка збільшилась з 1/5 до 2/5, тобто в даний час з врахуванням рішення апеляційного суду Хмельницької області від 09.04.2013 року вона має право ще на 8/45 частки у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями.

Враховуючи викладене, позивач просила суд припинити право власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на частку у майні колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7 у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та визнати за нею 8/45 у праві власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями за рахунок припинення права власності на частки відповідачів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суд не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини, які мають значення і на які суд посилається в своєму рішенні, є недоведеними.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_13 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти, доводів апеляційної скарги просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого 10.07.1990 року виконкомом Хмельницької районної ради народних депутатів, будинок з належними до нього будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_7, на праві приватної власності.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 09 квітня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на 2/5 частини житлового будинку, зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом та вселення було задоволено частково визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/9 частки житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_1 вказаним житловим будинком.

Зазначеним рішенням було встановлено що, ОСОБА_1 прибула в дане місце проживання 22 травня 1986 року. Станом на 15 квітня 1991 року до складу господарства ОСОБА_7, як голови колгоспного двору, особистий рахунок НОМЕР_1, крім нього самого входили також його дружина ОСОБА_9, син ОСОБА_10, невістка ОСОБА_1, внук ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був сином ОСОБА_10, син ОСОБА_2, невістка ОСОБА_3, внуки ОСОБА_14,ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, суспільна група господарства - колгоспна.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що кожному з членів колгоспного двору станом на 15 вересня 1991 року належало на праві власності по 1/9 частині житлового будинку по АДРЕСА_1. Як вбачається з погосподарської книги Гвардійської сільської ради за 1996-2000 роки в 1996 році ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 вибули на погосподарський №914.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер син позивачки, ОСОБА_11, а ІНФОРМАЦІЯ_5 помер її чоловік ОСОБА_10

Вказаним рішенням суду за ОСОБА_1 було визнано право власності на 2/9 частки житлового будинку з господарськими спорудами за АДРЕСА_1, з урахуванням її частки та успадкованих часток після смерті сина та чоловіка.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦК УРСР (у редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Враховуючи викладене, а також докази, які надані зі сторони відповідачів, а саме показання свідків, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, правильно виходив із того, що відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як членам колгоспного двору станом на 15 вересня 1991 року належало на праві власності по 1/9 частині житлового будинку по АДРЕСА_1 кожному. В 1996 році відповідачі вибули в інший погосподарський номер, проте своєю працею продовжують брати участь у веденні спільного господарства вказаного двору.

Відповідно до ст. 347 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу припинення права власності відповідачів на частку у майні колгоспного двору, то особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Згідно із цим правилом допускається добровільна відмова власника від належного йому права (по суті відмова від конкретної речі чи речей) або шляхом публічного оголошення про це, або шляхом вчинення реальних дій, які, безумовно, свідчать про намір власника (наприклад, власник викинув непотрібні йому речі).

Зважаючи на викладене, дій які б свідчили про те, відповідачі відмовилися від своєї частки в майні колгоспного двору не вчинено.

Крім того, ст.347 ЦК України в редакції 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, з урахуванням дії закону у часі, до спірних правовідносин не може застосовуватися.

Правильними є висновки суду першої інстанції щодо того, що відповідачами не пропущено строк звернення до суду на витребування своєї частки з майна колгоспного двору, так як відповідно до ст. 71, 76 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторони. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

До звернення позивачки з позовом до суду, права відповідачів щодо їх частки в майні колгоспного двору не порушувались.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності, керуючись законом.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального права, які б могли привести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук