Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Мазур Л.М., Писаної Т.О.,Маляренка А.В., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Державного підприємства «Південна залізниця» про визнання незаконними та скасування розпорядження та наказів про звільнення, поновлення на роботі, визнання діючим контракту, стягнення оплати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 року № 514-р, наказ Міністерства інфраструктури України від 03 червня 2014 року № 90-О, наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03 червня 2014 року № 702/ОС, наказ Державного підприємства «Південна залізниця» від 03 червня 2014 року № 201/ОС, поновити його на роботі на посаді начальника Державного підприємства «Південна залізниця» та визнати діючим контракт від 28 травня 2013 року № 4-IV, стягнути оплату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_6 посилався на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 року його було звільнено з посади начальника ДП «Південна залізниця» у зв'язку з невиконанням умов контракту. Вказане звільнення позивач вважав незаконним, оскільки він був звільнений під час перебування на лікарняному у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Крім того, в оскаржуваних ним актах не визначені певні підстави звільнення у відповідності до умов, ухвалених сторонами п. 27 контракту для його розірвання. Також у порушення ст. 149 КЗпП України йому у встановленому законом порядку не було повідомлено про рішення щодо його звільнення, уповноважений орган не витребував від нього письмові пояснення з приводу підстав звільнення. До дисциплінарної відповідальності він не притягувався, скарг на його адресу, або у зв'язку з виконанням їм обов'язків, визначених у контракті, не надходило, а навпаки, має три заохочення із занесенням у трудову книжку та за 4 квартал 2013 року його було премійовано по результатах роботи.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, судами встановлено, що 28 травня 2013 року Міністерством інфраструктури України укладено контракт № 4-ІV з ОСОБА_6, за умовами якого останнього призначено на посаду начальника ДП «Південна залізниця». Строк дії контракту сторонами погоджено з 28 травня 2013 року до 27 травня 2018 року.

Згідно з наказом Міністерства інфраструктури України № 90-О від 03 червня 2014 року припинено дію контракту від 28 травня 2013 року № 4-IV, укладеного з начальником ДП «Південна залізниця» ОСОБА_6, підставою для цього стало розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 року № 514-р, п. 8 ст. 36 КЗпП України, контракт від 28 травня 2013 року № 4-IV.

03 червня 2014 року наказом Державної адміністрації залізничного транспорту України № 702/ос оголошено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 року № 514-р ОСОБА_6 звільнений з посади начальника ДП «Південна залізниця» у зв'язку з невиконанням умов контракту.

Відповідно до наказу (розпорядження) ДП «Південна залізниця» від 03 червня 2014 року № 201/ос позивач був звільнений з посади начальника залізниці у зв'язку з невиконанням умов контракту за п. 8 ст. 36 КЗпП України, підстава: розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 року № 514-р, наказ Міністерства інфраструктури України від 03 червня 2014 року № 90-О, наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03 червня 2014 року № 702/ОС. З розпорядженням та наказами ОСОБА_6 був ознайомлений 03 червня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності і безпідставності позовних вимог.

З таким висновком судів повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

У підпункті й п. 27 контракту від 28 травня 2013 року № 4-IV визначені випадки, коли уповноважений орган управління може порушити перед Кабінетом Міністрів України клопотання щодо звільнення керівника із займаної посади, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії, зокрема, у разі неефективного використання та збереження державного майна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановивши, що підставою припинення трудового контракту та звільнення ОСОБА_6 є саме неефективне використання та збереження державного майна згідно з підпунктом й п. 27 контракту, суди не зазначили якими доказами підтверджуються ці обставини.

У силу статей 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечуючи висновки акта перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Південна залізниця» від 18 квітня 2014 року (а. с. 79-211 т. 1), позивач вказував, що жодних висновків щодо неефективного використання та збереження державного майна цей акт не містить.

Відхиляючи доводи ОСОБА_6 щодо відсутності в акті перевірки від 18 квітня 2014 року будь-яких висновків про неефективне використання та збереження ОСОБА_6 державного майна, апеляційний суд вважав такі доводи несуттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, однак у порушення вимог статей 214, 315 ЦПК України відсутні мотиви, за яких суд дійшов зазначеного висновку. Судами встановлено, що підставою для розірвання контракту за п. 8 ст. 36 КЗпП України стали дані акта перевірки окремих питань фінансово-господарської перевірки діяльності ДП «Південна залізниця» від 18 квітня 2014 року.

Вирішуючи спір, місцевий суд в рішенні не зазначив та не встановив, чи мало місце неефективне використання та збереження державного майна, фактично виходив тільки з проведення самої перевірки, у той час як в акті відсутній висновок щодо зазначених порушень.

Судом першої інстанції було також встановлено, що з позивачем була укладена Додаткова угода до контракту від 31 жовтня 2013 року, згідно з якою були узгоджені між Міністерством інфраструктури України та начальником ДП «Південна залізниця» ОСОБА_6 показники ефективності використання державного майна і прибутку, майнового стану підприємства і преміювання на 2013 рік (а. с. 240-242 т. 1). Однак суд не встановив і в судових рішеннях не вказав, які із узгоджених показників позивачем не дотримані та якими доказами це підтверджується.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212, 213, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернув під час перегляду в апеляційному порядку рішення місцевого суду, та вказаних недоліків не усунув.

З урахуванням вказаного колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень на підставі ст. 338 ЦПК України з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення вищевказаних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 01 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
Т.О. Писана
Г.В. Юровська