Справа № 138/1098/14-ц Провадження № 22-ц/772/1279/2015Головуючий в суді першої інстанції Цибульський О. Є.
Категорія 27Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Чуприни В.О., Медвецького С.К.,

при секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТОВ «Кредитні ініціативи» на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2014 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2014 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 23.02.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0101/0207/88-017, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 50 000 доларів США, а відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 28.11.2012 року між банком і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив фактору свої права вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору. Того ж дня, 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, відповідно до якого компанія відступила позивачу свої права вимоги до ОСОБА_2 по вказаному кредитному договору. Позивач вказує, що зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, відповідачем не виконуються, внаслідок чого станом на 01.02.2014 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 418 137,49 грн., з яких: за кредитом - 282 302,05 грн.; за відсотками - 87 179,97 грн.; пеня - 48 655,47 грн., а тому просив стягнути на його користь вказану заборгованість, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 11.06.2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником ТОВ «Кредитні ініціативи» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник ТОВ «Кредитні ініціативи» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги і позивачем не надано належних доказів щодо розміру заборгованості, на яку перейшло право вимоги.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.02.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0101/0207/88-017, згідно якого банк надав відповідачу кредит в сумі 50 000 доларів США на строк 120 місяців, а останній зобов'язався в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Вимогами ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.3.9 кредитного договору при порушенні умов 5.1.9 цього договору та/або у випадках, в яких чинним законодавством передбачено право дострокової вимоги виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, та/або якщо відповідач порушує строки платежів, встановлені п.3.1 договору позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а відповідач зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому цим пунктом договору. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється відповідачу у порядку передбаченому п.3.10 договору.

Зобов'язання за договором кредиту було забезпечено іпотекою, що передбачено п. 2.1 договору кредиту, де зазначено, що забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: вбудовані нежитлові приміщення в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (101-а). Даний договір укладено між банком та ТОВ «Крок-К» (п. 2.2 кредитного договору).

Судом встановлено, що свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав та надав відповідачу кредитні кошти.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу за №15, відповідно до умов якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження в розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому сторони погодили, що Права вимоги заборгованості по кредитних договорах, та права вимог по договорам забезпечення, укладених з боржниками відступаються банком фактору за цим договором на основі «як є» без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактора, останній має право нарахувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому (п. 2.1. договору).

Також, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» складено акти прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості боржників в електронному вигляді за договором факторингу, прийому-передачі реєстру заборгованостей боржників за договором про надання факторингу та прийому-передачі персональних даних в електронному вигляді за договором факторингу.

28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах, та права вимоги по договорам забезпечення, укладених з боржниками відступаються/передаються клієнтам фактору за цим договором на основі «як є» без надання будь-яких пов'язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактору, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до Боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому (п.2.1. договору).

Умовами договору факторингу, які визначені у п.п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 передбачені момент відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, передача прав за договорами забезпечення, порядок реєстрації зміни особи заставодержателя; перехід від клієнта до фактора вимоги заборгованості до боржників та складання акта прийому-передачі реєстру заборгованості за встановленою формою; порядок надіслання письмового повідомлення боржникам про відступлення клієнтом фактору права вимоги заборгованості за встановленою договором формою.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Вимогами ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Така ж норма міститься і в ст. 24 Закону України «Про іпотеку».

Судова колегія вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі укладеного договору факторингу від 28.11.2012 року правомірно набуло право вимоги до ОСОБА_2 за укладеним між ним і банком кредитним договором.

Щодо посилання на п.п.1.2 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за № 231 від 3 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», яким до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення, то в даному випадку вказаний пункт розпорядження, не заперечує наявності у позивача прав на придбання права відступної вимоги до відповідача.

До вказаного висновку судова колегія приходить з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу.

Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Згідно з п. 13 Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції і законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Вищевказане Розпорядження № 231 від 03.04.2009 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, зокрема ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та главі 73 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», встановлено спеціальну норму, що регулює виключно порядок надання послуг з факторингу. Вказаною нормою законодавець закріпив, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Згідно ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не встановлено жодних обмежень стосовно складу осіб, по відношенню до яких може здійснюватися відступлення права вимоги, тобто законодавець не виключає безпосередньо фізичних осіб з переліку осіб, що беруть участь у фінансовій операції факторингу.

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року по справі № 2а-12909/12/2670, яка набула законної сили, пункт 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» №231 від 03.04.2009 року визнано не чинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.

Зі змісту зазначеної постанови видно, що «виключаючи фізичних осіб з кола осіб, що беруть участь у фінансовій послузі факторингу, відповідачем було порушено вимоги ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та глави 73 Цивільного кодексу України, в результаті чого Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 року є незаконним та таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили».

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» правомірно набуло право вимоги до відповідача, однак з матеріалів справи видно, що повідомлення про відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором (а.с. 34) не містить інформацію про укладення 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «ФК «Вектор плюс», а потім між ТОВ «ФК «Вектор плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» договору факторингу та даних про отримання відповідачем повідомлення про заміну кредитора, і вказана обставина має значення для вирішення справи, оскільки між правовими інститутами відступлення права вимоги (цесії) та факторингом є відмінності.

Крім того, зі змісту рішення господарського суду Вінницької області від 03.12.2013 року вбачається, що 30.09.2010 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на майно, а саме: вбудовані приміщення загальною площею 1 007,7 кв. м, які складаються з приміщень №161-1 по №161-38, що розташовані в АДРЕСА_2 та належать на праві власності ТОВ «Крок-К» і передані в іпотеку ПАТ «Сведбанк» в забезпечення зобов'язань по кредитним договорам, в тому числі і ОСОБА_2. Відповідно до виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації вбудованих приміщень, підлягають задоволенню вимоги ПАТ «Сведбанк» до боржників (в тому числі і ОСОБА_2.) на загальну суму 2 306 366,23 грн..

Зі змісту постанови державного виконавця від 30.12.2011 року про повернення виконавчого документа стягувачеві видно, що іпотечне майно, яке забезпечувало зобов'язання відповідача за кредитним договором було реалізовано з прилюдних торгів.

Договір про уступку права вимоги був укладений 28.11.2012 року, тобто після вчинення нотаріусом виконавчого напису та реалізації іпотечного майна, однак позивачем не надано належних доказів про те, які вимоги були передані та їх розмір, що є обов'язковим для з'ясування розміру коштів, які мав право отримати від боржника новий кредитор, при умові, що перший виконав зобов'язання на користь первісного кредитора у зв'язку з тим, що не був обізнаний про його заміну.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо недоведеності позову, при цьому позивач не позбавлений можливості захистити свої права у передбачений ст. 16 ЦК України, спосіб.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що боржником не було оскаржено розмір вимог, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують висновок суду про недоведеність позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - відхилити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.06.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ В.О. Чуприна

/підпис/ С.К. Медвецький

З оригіналом вірно: