У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Cтупак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Підберезької сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Підберезької сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_5

Вказуючи, що вчасно подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини вона не мала можливості, оскільки з 2010 року по

2013 рік перебувала на навчанні за межами України в Чеській Республіці, позивачка просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2014 року, позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 - два місяці з часу набрання рішенням законної сили.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 як онука ОСОБА_5 має право на спадкування після його смерті за правом представлення, однак з поважних причин, а саме в зв'язку з перебуванням на навчанні у Чеській Республіці з 2010 року по 2013 рік, пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з безпідставності позовних вимог.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Судами встановлено, що 17 травні 2007 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно з яким заповів усе своє майно в рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1266 ЦК України онуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_5 за законом по праву представлення.

Із повідомлення Долинської районної державної нотаріальної контори від 24 грудня 2013 року вбачається, що 16 листопада 2010 року за заявою ОСОБА_4 було заведено спадкову справу, а 19 листопада 2011 року останній видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначала, що в 2010 році поступила на навчання у Вищу професійну школу у м. Прага Чеської Республіки і не могла залишити навчання. Із довідки про навчання вбачається, що термін закінчення навчання запланований на червень 2013 року. Вказаним обставинам суд апеляційної інстанції належної оцінки не надав та належним чином не перевірив доводів ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку прийняття спадщини.

Крім того, вирішуючи спір, апеляційний суд не звернув належним чином уваги на зміст заповіту, з якого вбачається, що ОСОБА_4 належало за заповітом лише Ѕ частини спадкового майна та не врахував, що чинним законодавством не передбачено, що в разі смерті спадкоємця за заповітом все майно переходить іншому спадкоємцю за заповітом.

Також невірним є висновок суду апеляційної інстанції щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. 1266 ЦК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції неповно з'ясував всі суттєві обставини справи та порушив норми матеріального та процесуального права.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

О.В. Cтупак

М.В. Дем'яносов

С.П. Штелик