АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2496/15 Головуючий 1 інст. - Шинкарчук Я.А.
Справа № 635/4442/14-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу , -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу.

В обгрунтування позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» вказував, що 12 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за яким останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 43 000 доларів США зі строком повернення не пізніше 12 листопада 2014 року. На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 12 листопада 2007 року укладено договір поруки. Зобов'язання за договором відповідачі належним чином не виконують, на вимогу добровільно погасити заборгованість відповідачі відмовляються. Станом на 12 травня 2014 року сума заборгованості за кредитним договором складає 134 069,48 грн.

Тому, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з відповідачів на користь Банку в солідарному порядку суму боргу за договором в розмірі 11 563,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 травня 2014 року складає 124 069,48 грн., стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 12 листопада 2007 року у розмірі 11 563,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 травня 2014 року складає 124 069,48 грн. Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь позивача суму сплаченого судового збору по 670,34 грн., а також витрати, пов'язані з публікацією в газеті «Слобідський край» оголошення про виклик по 106,05 грн.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 лютого 2015 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 ставлять питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявники посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідачі про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надали. Надали до суду заяву про перенесення справи у зв'язку з хворобою, однак на підтвердження своєї хвороби лікарняних або відповідних довідок до заяви не надали.

Неявка відповідачів, належно повідомлених про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконали, що є підставою для настання для них правових наслідків, передбачених договором.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 12 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», що перейменоване на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за яким останній отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 43 000 доларів США зі строком повернення не пізніше 12 листопада 2014 року (а.с.5-13).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 12 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», що перейменоване на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Додатковою угодою №1 до договору про надання споживчого кредиту від 06 березня 2009 року змінено графік погашення кредиту (а.с.17). Додатковою угодою №2 від 29 липня 2010 року змінено процентну ставку за кредитом (а.с.21, 27).

Згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

У разі порушення забов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що просрочив, якщо він не приступив до виконання забов'язання або не виконав його у строк , встановлений договором або законом відповідно до вимог ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 612 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що станом на 12 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором складає 11 563,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 травня 2014 року складає 124 069,48 грн., з яких: 9 226,07 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 травня 2014 року складає 106 965,51 грн. - кредитна заборгованість; 2 134,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 травня 2014 року складає 24 744,49 грн. - заборгованість по процентам; 25,74 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 травня 2014 року складає 298,42 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 177,77 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12 травня 2014 року складає 2 061,06 грн. - пеня за прострочення сплати процентів (а.с.28-35).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно зі ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників( солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь - якого з них окремо.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору згідно ст. 638 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що сторони своїм підписом в договорах підтвердили згоду з усіма умовами договорів.

Крім того, відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307,ст.ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: