Справа № 146/536/15-ц Провадження № 22-ц/772/3262/2015Головуючий в суді першої інстанції Ставнійчук В. С.
Категорія 25 Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого Чуприни В.О.

Суддів : Медвецького С.К., Оніщука В.В.

При секретарі Франчук О.П.

За участю : представника позивача ОСОБА_2 по довіреності - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року, встановила :

У квітні 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія»). Зазначив на те, що 26.01.2014 р. водій автомобіля «Пежо», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4, рухаючись 26.01.2014 р. у м. Томашпіль Вінницької області, не надав перевагу у русі з другорядної дороги належному позивачу автомобілю «Хюндай», державний номер НОМЕР_2, під керуванням дочки позивача ОСОБА_5, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження. Водій автомобіля «Пежо» ОСОБА_4, якого визнано винуватим в ДТП, мав страховий поліс № АС/8301480, з терміном дії 04.11.2013 р. по 04.11.2014 р., виданий страховою компанією ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». У зв'язку з тим, що у добровільному порядку виниклий спір не був вирішений, ОСОБА_2 просив судовим рішенням стягнути на його користь з відповідача:

- 17 660,43 грн. недоплаченої вартості відновлювального ремонту;

- 6 116,13 грн. інфляційного збільшення заборгованості у періоді з 14.07.2014 р. по 23.04.2015 р.;

- 412, 24 грн. 3% річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України;

- 20 000,00 грн. моральної шкоди, яка виразилась у душевних і психічних переживаннях, потраченого часу та зусиль необхідних для захисту порушеного права на відшкодування збитків, що призвело до втрати здоров'я, а саме до інсульту;

- 3 545,90 грн. витрат на лікування, що підтверджується товарним чеком та накладною на придбання лікарських препаратів.

У відшкодування витрат на правову допомогу ОСОБА_2 просив стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 1 500,00 грн.

14.09.2015 р. представником позивача збільшено розмір позовних вимог щодо стягнення інфляційного відшкодування в сумі 9 660,326 грн. та 621,26 грн. 3% річних, розрахованих на дату подання цієї заяви.

Повторним заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 14.09.2015 р. позов ОСОБА_2 задоволений: стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 шкоду заподіяну в Томашполі Вінницької області у розмірі 52 990,85 грн., а саме : 17 660,43 грн. - недоплаченої вартості відновлюваного ремонту автомобіля; 9 660,26 грн. - інфляційного збільшення; 621,26 грн. - три процента річних; 20 000,00 грн. моральної шкоди; 3 548,90 грн. - витрат на лікування. Вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача 1 500,00 грн. витрат на правову допомогу та стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 529,91 грн.

Не погодившись, в апеляційній скарзі ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення у зв'язку з неправильним встановленням обставин справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, а також порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом справа розглядалась згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутності представника ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», належним чином повідомленого про час та місце розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача стосовно заперечення апеляційної скарги, обговоривши її доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Суд розглянув справу без участі відповідача й позивача, який не надавав згоди на заочний розгляд (матеріали справи такої заяви не містять), що є грубим порушенням правил ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Крім того, одержавши заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог безпосередньо перед судовим засіданням 14.09.2015 р. (а.с.115), суд залишив поза увагою приписи ч. 3 ст. 224 ЦПК України стосовно відкладення судового розгляду для повідомлення про це відповідача.

Як наголошує Верховний Суд України у п. 30 постанови Пленуму № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі внесення таких змін заочний розгляд справи провадиться у випадку неявки за зазначених вище умов відповідача (відповідачів) після одержання ним (ними) повідомлення суду про ці зміни.

Водночас слід мати на увазі, що позивач вправі змінити підстави або предмет позову лише до початку розгляду справи по суті (ч. 2 ст. 31 ЦПК).

Судом у рішенні встановлено, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 24.02.2014 р. ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні ДТП, яка мала місце 26.01.2014 р. в смт. Томашпіль та накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у розмірі 340 грн. штрафу. При ДТП пошкоджено транспортні засоби, у тому числі й автомобіль позивача «Хюндай», державний номер НОМЕР_3, під керуванням його дочки ОСОБА_5 (а.с.9).

Вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля «Хюндай» згідно акту здачі-прийняття робіт від 13.03.2014 р., складеного «ФОП ОСОБА_6.», визначена в сумі 28 949,94 грн. (а.с.27).

Так, 17.02.2014 р. згідно чека № 012 ОСОБА_2 сплатив «ФОП ОСОБА_6.» - 24 629,94 грн. вартості запчастин, а 13.03.2014 р. по чеку № 14 - 4 320,00 грн. за ремонт автомобіля, а всього 28 949,94 грн. (а.с.28).

ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 06.08.2014 р. шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування за страховим випадком від 26.01.2014 р. у сумі 11 289,51 грн. (за вирахуванням франшизи і ПДВ) та пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 180,01 грн.

Відшкодування шкоди страховою компанією проводилось на підставі звіту № 221/14 про оцінку вартості майнової шкоди - 14 408,21 грн., завданої власнику транспортного засобу HYUNDAI IX35 державний номер НОМЕР_3 (а.с.68-79)

Задовольняючи позов у його частині вимоги щодо стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 17 660,43 грн., суд відхилив вищевказаний звіт, складений ФОП ОСОБА_7 - особою що має кваліфікаційне свідоцтво (сертифікат) суб'єкта оціночної діяльності ФДМУ № 11723/11 від 18.04.2011 р., що був виконаний згідно договору на замовлення ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», пославшись на те, що оцінка вартості майнової шкоди у звіті - 14 408,21 грн. була зроблена не правильно, так як калькуляція введена вручну користувачем, що суперечить п. 7.12 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна 24.11.2003 р. № 142/5/2092 (з наступними змінами від 24.07.2009 р.), а також без урахування додаткового акта огляду колісного транспортного засобу від 04.03.2014 р. (а.с.11) та лише на підставі акту первинного огляду автомобіля від 14.02.2014 р., в якому зокрема вказано про можливі скриті дефекти в районі удару, які можуть бути виявлені при розборі на спеціалізованому СТО (а.с.10,81).

При цьому у питанні стосовно визначення розміру витрат позивача - 24 629,94 грн., пов'язаних з відновним ремонтом автомобіля, судом віддано переваги акту № 0У-00000022 від 13.03.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг), зробленого на замовлення ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_8, який не наділений права суб'єкта оціночної діяльності, а згідно виписки ЄДРПУ здійснює роздрібну торгівлю деталями та приладами для автотранспортних засобів (а.с.28,29).

З таким висновком суду, зробленим за неналежної оцінки доказів, з точки зору їх спів зваженості, належності і допустимості, колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 22.1 Закону України від 01.07.2004 р., № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АС/8301480 від 04.11.2013 р., строком дії з 05.11.2013 р. до 04.11.2014 р., цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент вчинення ДТП була застрахована ОСОБА_9 в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», забезпечений транспортний засіб Peugeot, державний номерний знак НОМЕР_4. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) становить 50 000,00 грн. (а.с.65).

Позивач відремонтував належний йому транспортний засіб та відповідно до акту виконаних робіт № 0У-00000022 від 13.03.2014 р. вартість ремонтних робіт, включаючи вартість запасних частин, склала 28 949,94 грн. (а.с.27).

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому судом не взято до уваги, що виконавець ремонтно-відновлюваних робіт «ФОП ОСОБА_8» не є суб'єктом оціночної діяльності, а згідно виписки ЄДРПУ здійснює роздрібну торгівлю деталями та приладами для автотранспортних засобів (а.с.29), а у складеному ним акті за № 0У-00000022 від 13.03.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) наведений лише перелік ремонтних робіт, запасних частин та їх вартість, разом з тим не міститься ніякої інформації щодо способу чи розрахунків визначення вартості відновлювального ремонту і відповідно вартості майнової шкоди, в тому числі з урахуванням виявлених пошкоджень КТЗ раніше при огляді неврахованих, та ступеню зносу замінених складових частин.

За таких обставин наданий позивачем згаданий акт № 0У-00000022 за своєю якістю не є належним доказом, так як не містить інформацію щодо предмета доказування, відтак, з огляду передбачених ст. 60 ЦПК України правил доказування, позов в частині стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 17 660,43 грн. слід визнати недоведеним, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна особа, що бере участь у справі, повинна доказувати ті обставини, які входять в предмет доказування.

Зачеплені питання стосовно відшкодування витрат, пов'язаних з відновлюваним ремонтом транспортного засобу, могли бути з'ясовані судовою авто товарознавчою експертизою, яку згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України суд призначає за заявою осіб, що беруть участь у справі.

Однак, своїм процесуальним правом заявити відповідне клопотання позивач, ні в ході розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційному провадженні, на свій розсуд не скористався.

З наведених мотивів недоведеності вимоги про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у задоволенні вимоги щодо стягнення 6 116,13 грн. інфляційного збільшення заборгованості у періоді з 14.07.2014 р. по 23.04.2015 р. апеляційний суд вважає на необхідне відмовити.

Аналогічно відмовити й у вимозі ОСОБА_2 про стягнення 412, 24 грн. 3% річних з підстави ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 р., № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК), яка стосується правовідносин у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, за яких страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Не можна вважати обґрунтованою й вимогу про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 3 545,90 грн. витрат на лікування, так як ОСОБА_2 безпосередньо ушкодження здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не зазнав, разом з тим ст. 24 Закону № 1961-IV передбачено відшкодування обґрунтованих витрат, підтверджених документально відповідним медичним закладом, лише потерпілому у зв'язку з його лікуванням, доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.

При вирішенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

У п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 р., № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону N1961-IV ).

Крім відшкодування страховиком оціненої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п. 1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК України (полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів). При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 Закону № 1961-IV. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто у даному конкретному випадку, з урахуванням знову ж таки того, що ушкодження здоров'я від дорожньо-транспортної пригоди позивач не одержав, за невчасну виплату страхового відшкодування, з чим позивач пов'язує заподіяння йому моральної шкоди, страховик - ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» може нести відповідальність лише у виді сплати неустойки (ст. 992 ЦК України).

Відтак, додатково ще й з огляду не доведення позивачем документальними доказами наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням, у задоволенні позовної вимоги стосовно відшкодування 20 000,00 грн. моральної шкоди у душевних і психічних переживаннях, потраченого часу та зусиль необхідних для захисту порушеного права на відшкодування збитків, що призвело втрати здоров'я, а саме до інсульту - слід відмовити.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити за недоведеністю вимог, їх необґрунтованості та безпідставності.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат, яких апеляційний суд зобов'язаний розподілити в силу ст. 88 ЦПК України, звернуто увагу на те, що ОСОБА_2 за подачу позовної заяви судовий збір не був сплачений, підтвердження щодо пільг матеріали справи не містять, тому 974,40 грн. вказаних судових витрат стягуються із заявника у дохід держави, 1 339,80 грн. судового збору з апеляційної скарги ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» стягуються із позивача, якому відмовлено у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» - задовольнити.

Заочне рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави 974,40 грн. судового збору з позовної заяви та на користь Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» 1339,80 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ В.О.Чуприна

Судді : /підпис/ С.К.Медвецький

/підпис/ В.В.Оніщук

З оригіналом вірно: