Справа № 694/973/14-ц
провадження 2/694/9/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

08.05.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі:головуючої судді Гончаренко Т.В.

при секретарі Блискавки А.С.

за участі:представника позивача-відповідача ОСОБА_1

відповідача-позивача ОСОБА_2

представника відповідача-позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Звенигородка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення коштів за утримання, управління і збереження та ремонт спільного нерухомого майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 19 лютого 2004 року. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В той час, коли позивач перебував на заробітках, відповідачка таємно від нього звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу і рішенням суду шлюб було розірвано. Про розірвання шлюбу позивач дізнався у червні-липні 2013 року.

Під час спільного проживання сторони у 2004 році за кошти матері позивача в сумі 8 000 доларів США придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що сторони мають право на ? частину вказаної квартири кожен, однак відповідачка перешкоджає позивачу користуватись квартирою.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2, визнавши за ним право власності на ? частину квартири.

Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та просив суд визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири,а решту ? частину залишити відповідачу.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення коштів за утримання, управління і збереження спільного нерухомого майна, обґрунтовуючи своїх вимоги тим, що ОСОБА_4 з листопада 2005 року не проживав у спірній квартирі і всі витрати з утримання, управління, збереження і ремонту спільного нерухомого майна несла позивачка самостійно. Вартість покращення майна станом на 05.12.2014 року становить 158997 грн.

Витрати на утримання квартири, що полягають у сплаті комунальних послуг за період з 2005 року по 2014 рік склали 10196,23 грн., витрати на ремонт квартири склали 26495 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь ? частину витрат, понесених нею на утримання, управління і збереження майна, що полягають у сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з водовідведення, опалення, газопостачання, електропостачання за період з 2005 року по грудень 2014 року в сумі 5098,11 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на її користь ? частину вартості покращення квартири, здійснених нею в загальній сумі 79498,50 грн.; стягнути з ОСОБА_4 ? вартості спільно набутого майна - автомобіля ЗАЗ Славута в загальній сумі 8500 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 змінений позов підтримав та просив його задовольнити в повному об"ємі,оскільки спірну квартиру сторони придбали під час шлюбу,тобто відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності,а також в судовому засіданні відповідачка визнала,що квартиру вони придбали разом під час шлюбу та спільного проживання,також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.Строки позовної давності позивачем не пропущені,оскільки він отримав свідоцтво про розірвання шлюбу із відповідачкою в грудні 2013 року,тобто про розірвання шлюбу йому стало відомо лише в 2013 році,а до суду з позовом він звернувся в червні 2014 року,таким чином строки позовної давності ним не порушені.Зустрічний позов заявлений відповідачем не визнає та просить суд відмовити в його задоволенні,так як підстави для його задоволення відсутні,відповідач ОСОБА_4 не проживав у спірній квартирі та не користувався електроенергією,газом,водою,а проживала в даній квартирі позивач ОСОБА_2,яка і сплачувала за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з водовідведення, опалення, газопостачання, електропостачання за період з 2005 року по грудень 2014 року, зазначені в позові позивачем ремонтні роботі,які вона зробила відносяться до поточного ремонту,а не до поліпшення житла.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позов не визнали та просять суд відмовити в його задовленні,оскільки сплинули строки позовної давності,так як позивачу було відомо,що шлюб між сторонами було розірвано у 2005 році,зокрема відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила,що квартиру АДРЕСА_1 за спільні кошти з позивачем,які заробили в Варшаві Республіки Польща та під час перебування в шлюбі. Автомобіль ЗАЗ Славута позивач ОСОБА_4 придбав в автосалоні м.Львова під час перебування в шлюбу і продав його також під час перебування в шлюбі.

В судовому засіданні представник відповідача-позивача ОСОБА_3 змінив зустрічний позов,а саме просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ? частину витрат, понесених нею на утримання, управління і збереження майна, що полягають у сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з водовідведення, опалення, газопостачання, електропостачання за період з 2005 року по грудень 2014 року в сумі 5098,11 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на її користь ? частину вартості покращення квартири, здійснених нею в загальній сумі 79498,50 грн.,змінений зустрічний позов просив задовольнити в повному об"ємі з підстав зазначених в позові.

Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили:

-ОСОБА_7,про те,що вона являється рідною матір"ю позивача ОСОБА_4.На придбання спірної квартири кошти в сумі 8000 доларів США дала сторонам по справі вона,що підтверджується листами,які писала її відповідач по справі ОСОБА_2ІІ сину не було відомо про те,що шлюб між ним та відповідачем було розірвано у 2005 році,так як його на території України не було,він і на даний час перебуває на заробітках у Російській Федерації і додому приїжджає дуже рідко.

-ОСОБА_8,про те,що вона являється рідною матір"ю відповідача ОСОБА_2 спірну квартиру придбали в дуже поганому стані,а тому два рази робили ремонт.Останній раз робив ремонт ОСОБА_9

-ОСОБА_9,про те,що відповідач по справі ОСОБА_2 являється рідною сестрою його дружини,так він дійсно в 2013 році проводив ремонтні роботи у квартирі ОСОБА_2,а потім склав акт виконаних робіт та передав у м.Звенигородку,оскільки він проживає у м.Києві за виконані роботи вона йому сплатила прилизно 11500 грн.,договір на виконання робіт не складався письмово,а в усній формі обговорювався із ОСОБА_2.

Судом встановлено, що 19 лютого 2004 року між сторонами було укладено шлюб у Павлівській сільській раді Радехівського району Львівської області (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2005 року шлюб між сторонами було розірвано, про що 08 листопада 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області зроблено актовий запис № 191 (а.с. 8).

Згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2004 року ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1 вартістю 32000 грн. (а.с. 69-70).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що квартира № АДРЕСА_1 придбана за час шлюбу між сторонами, а тому вона є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. ст. 63, 68 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи наведене, оскільки квартира № АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, суд приходить до висновку, щодо можливості поділу вказаного майна між сторонами, визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину вказаної квартири за кожним.

Строки позовної давності позивачем не порушені,оскільки відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач ОСОБА_4 згідно довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції отримав свідоцтво про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 03.12.2013 року (а.с.43),тобто про те,що шлюб між сторонами розірваний він дізнався в 2013 році,а до суду з позовом звернувся 02.06.2014 року,при цьому строк позовної давності для звернення до суду з позовом не сплив.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилається на положення ст. 360 ЦК України, згідно якої співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Однак, посилання на дану норму Закону суд вважає помилковими, оскільки на даний час сторони володіють спірною квартирою на праві спільної сумісної, а не часткової власності, тобто їх частки у спільному майні не визначені.

Так, відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ? частини витрат, понесених останньою на утримання, управління і збереження спірної квартири, що полягають у сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової територій, послуг з водовідведення, опалення, газопостачання, електропостачання за період з 2005 року по грудень 2014 року.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 2400 грн.

Згідно ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. ст. 38, 40, 42 ЦПК України сторона може брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у ст. 41 цього кодексу.

Повноваження представників сторін у справі мають бути посвідчені довіреністю фізичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що у справі в якості представника позивача приймав участь ОСОБА_1, згідно договору на представництво в цивільному процесі від 02.12.2013 року,який укладений між позивачем ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_1,за умовами якого ОСОБА_1 зобов"язався бути представником ,представляти в установленому порядку інтереси ОСОБА_4,зокрема в п.1 зазначено,що відповідно до даного договору ОСОБА_1 бере на себе зобов"язання по участі в підготовці та при розгляді даної справи в Звенигородському районному суді Черкаської області. (а.с.14 ).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 здійснює діяльність у сфері права, він за законом має право надавати правову допомогу будь-яким особам та представляти їх інтереси, зокрема і в суді на підставі відповідної договору та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю..

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. п. 47-48 Постанови № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

У п.4 Договору на представництво в цивільному процесі укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визначено, що клієнт сплачує 2000 грн. за два судові засідання.

Згідно квитанції №210 від 03.12.2013 року ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_1 400 грн. за надання правової допомоги при складанні позовної заяви та квитанції №211 від 03.12.2013 року та за участь у судових засіданнях.(а.с.15-16).

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають підтверджені витрати за надання правової допомоги в сумі 2400 грн.

Керуючись ст. ст. 60, 63, 65, 68-71 СК України, ст. ст. 356, 360 ЦК України, на підставі ст. ст. 10,14, 57-59, 60, 79,84,88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири № АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири

№ АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя та стягнення коштів за утримання, управління і збереження та ремонт спільного нерухомого майна - відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені ним судові витрати:2400 (дві тисячі чотириста) грн. в рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги та 243(двісті сорок три) грн.60 коп. за сплату судового збору.

Повний текст рішення виготовлений 13.05.2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Звенигородський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя