АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України, про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміну черговості права на спадкування, визнання права власності на частину грошового вкладу та відшкодування витрат на поховання спадкодавця, -

УСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа: ПАТ Державний ощадний банк України, в якому просила: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_5, визнати право на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом з відповідачами - спадкоємцями першої черги, та визнати права власності на половину грошового вкладу в банківській установі в сумі

5653,20 грн.

Унікальний номер справи: 753/9423/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3380/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер батько відповідачів ОСОБА_5., після смерті якого відкрилася спадщина. З серпня 1992 р. і до смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 проживала з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу в одній квартирі за місцем її реєстрації, вели спільне господарство, мали спільний бюджет і опікувалися один одним. Оскільки ОСОБА_3 проживала зі спадкодавцем однією сім'єю понад 20 років, вона відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом, однак у зв'язку з тим, що за станом здоров'я ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, потребував постійного догляду і сторонньої допомоги, яку надавала йому весь час до дня його смерті лише ОСОБА_3, позивач на підставі положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України просила суд змінити черговість одержання права на спадкування, надавши їй право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги. Крім того, просила розподілити 1/2 частину відкритого у травні 2006 р. в AT «Ощадбанк» на ім'я ОСОБА_5 банківського рахунку, на якому знаходяться грошові кошти в сумі 11306.40 грн., вважала що кошти внесені спадкодавцем в банківську установу в період спільното проживання однією сім'єю з позивачем, тому банківський вклад є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В подальшому доповнила позов вимогою про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 2/3 частин коштів, витрачених на поховання ОСОБА_5, які були нею здійснені одноособово та становлять 8349,44 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в період з серпня 1992 року по 13 листопада 2013 року. Надано ОСОБА_3 право на спадкування після померлого 13 листопада 2013 року ОСОБА_5 разом зі спадкоємцями першої черги за законом. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання спадкодавця по 2783 гривні 14 копійок з кожного. У позові ОСОБА_3 про визнання права власності на частину грошового вкладу відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по 304 гривні 50 копійок з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року в частині задоволення позовних вимог про надання ОСОБА_3 права на спадкування після померлого 13 листопада 2013 року ОСОБА_5 разом зі спадкоємцями першої черги за законом, а також стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрат на поховання спадкодавця по 2783,14 грн. з кожного та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що частково задовольняючи позов, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що заяву про прийняття спадщини позивач подала в останній день визначеного законодавством 6-ти місячного строку, після цього 4 рази зверталася з позовами до Дарницького районного суду м. Києва, при цьому в жодному провадженні ні відповідачами, ні третіми особами діти спадкодавця не були зазначені.

Зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовані обставини щодо акту встановлення проживання однією сім'єю позивача та спадкодавця з 1992 року по день його смерті, який підписаний головою кооперативу, що працює на даній посаді з 2003 року.

Посилається, що у висновку проведеної судово-медичної експертизи, яку суд фактично поклав в основу рішення, не зазначено, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані, при цьому по 31.01.2013 р. він особисто працював.

Вважає, що суд також не дослідив обставин щодо отримання позивачем 3-х розмірів отримуваної спадкодавцем при житті пенсії, тому задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачів коштів на поховання є незаконним.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_5 (а.с. 7), після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої зокрема входить квартира АДРЕСА_1 та грошовий вклад в публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України (а.с. 129, 151).

Також встановлено, що заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті ОСОБА_5 не залишив, тому відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування одержали спадкоємці за законом першої черги - його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 128, 131).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції врахував, що з серпня 1992 р. і до дня своєї смерті ОСОБА_5 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з позивачем по справі ОСОБА_3 у житлі останньої за адресою: АДРЕСА_2, та як чоловік та дружина були пов'язані спільним побутом, взаємною моральною та матеріальною підтримкою, мали взаємні права і обов'язки та спільний бюджет.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані обставини підтверджуються довідкою ЖБК «Арсеналець-26» від 03.01.2014 р. № З (а.с. 9), актом ЖБК «Арсеналець-26» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу від 03.01.2014 р. № 3 (а.с. 10), листами, які направлялись ОСОБА_5 за вищевказаною адресою (а.с. 11. 12), спільними фото ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с. 20-21), даними медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_5, у яких місцем його проживання зазначено квартиру АДРЕСА_3, а близьким родичем хворого - позивача по справі ОСОБА_3 (а.с. 24, 196), а також показаннями численних свідків.

Крім того, судом першої інстанції за клопотанням позивача були допитані її подруги і колеги по роботі ОСОБА_9, ОСОБА_10. ОСОБА_11 та ОСОБА_12. сусідка ОСОБА_13, комендант будинку ОСОБА_14 та голова ЖБК «Арсеналець-26» ОСОБА_15, з пояснень яких встановлено, що вони знають ОСОБА_3 понад 30 років і підтримують з нею тісні дружні стосунки, з 1992 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стали проживати у квартирі позивача однією сім'єю як чоловік і дружина. Весь цей час аж до смерті ОСОБА_5 вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відмічали дні народження та свята, їздили до родичів один одного, в 2003 р. разом поховали померлого батька ОСОБА_5, піклувались один про одного. Весь час ОСОБА_5. серйозно хворів, у зв'язку з чим систематично проходив ста стаціонарне лікування, за 2 роки до смерті його етан здоров'я ще більше погіршився, при цьому догляд за ОСОБА_5 здійснювала і всю необхідну допомогу надавала лише його дружина. З показів ОСОБА_13 вбачається, що з 1988 р. проживає по сусідству з ОСОБА_3, яка в 1992 році зійшлася з ОСОБА_5 і з того часу вони проживали разом у квартирі ОСОБА_3 як чоловік і дружина, ОСОБА_5 тяжко хворів, часто лікувався у шпиталі, переніс два інсульти, а в 2012 році він майже перестав виходити на вулицю. Під час розмов з нею ОСОБА_5 скаржився, що діти з ним не спілкуються. ОСОБА_3 доглядала за чоловіком, постійно їздила до нього в шпиталь, вона часто бачила її з сумками. З показів свідка ОСОБА_17 вбачається, що на протязі останніх 12 років він працює комендантом будинку №6 по вул. Вербицького в м. Києві і весь цей час він знав ОСОБА_5 та ОСОБА_3 як чоловіка та дружину, завжди бачив їх разом, часто спілкувався з ОСОБА_5, який розповідав про свої проблеми зі здоров'ям, скаржився, що діти не відвідують його в шпиталі, а останні два роки ОСОБА_5 важко ходив, задихався, часто сидів у дворі на лаві. Аналогічні показання дала і свідок ОСОБА_15, яка очолює ЖЬК «Арсеналець-26» з 2003 року.

Також за клопотанням представника відповідачів судом першої інстанції були допитані двоюрідна сестра відповідачів ОСОБА_18, подруги ОСОБА_1 ОСОБА_19. ОСОБА_20 і ОСОБА_21 та її кума ОСОБА_22, які також не заперечували факт тривалого проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_3, яку ОСОБА_5 називав своєю дружиною.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встанови, що з огляду на доведеність факту перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах на протязі 21 року, за приписом ст. 1264 ЦК України ОСОБА_3 відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом.

Відносно правомірності зміни черговості права на спадкування, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 був пенсіонером МВС, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, інвалідом 2 групи (а.с. 29, 30).

Як вбачається з висновку проведеної у справі судово-медичної експертизи (висновок № 320/14 від 23.10.2014 р.), з 1989 р. у ОСОБА_5 було діагностовано захворювання серцево - судинної системи: гіпертонічна хвороба та ішемічна хвороба серця. З 1994 р. у нього був встановлений атеросклероз судин головного мозку і мало місце гостре порушення мозкового кровообігу, а з 1998 р. було вперше виявлено цукровий діабет II типу середнього ступеня тяжкості в стадії декомпенсації. В 2005 р. у ОСОБА_5 мали місце ускладнення гіпертонічної хвороби та атеросклерозу у вигляді гострого порушення мозкового кровообігу (інсульту), наслідком якого був «правобічний геміпарез» та психоорганічний синдром зі стійкою церебрастенією, вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням судинного ґенезу. В 2006 р. йому було встановлено діагноз «Універсальна діабетична ангіопатія ІІ-ІІІ Б. Органічна полінейропатія. МКБ. Камінь правої нирки. Сольовий діатез. ХІПІ 0 ст.», а з 2007 р. - «Хронічна сенсорна туговухість». З приводу вищевказаних захворювань ОСОБА_5 з 2006 р. щорічно, з 2009 р. двічі на рік, а з 2012 р. тричі на рік, проходив комплексне медичне обстеження та відповідне медикаментозне лікування в неврологічному, кардіологічному відділеннях та відділенні променевої патології шпиталю ГУ МВС України в м. Києві. Протягом останнього року життя ОСОБА_5 4 рази лікувався у відділенні променевої патології та один раз у кардіологічному відділенні.

Проаналізувавши медичну документацію ОСОБА_5, судово-медична експертна комісія ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» прийшла до висновку, що останні 5 років до моменту смерті у ОСОБА_5 мала місце тяжка хронічна системна патологія судин, обтяжена супутніми захворюваннями, яка характеризувалася прогресивно -рецедивуючим перебігом, наявність якої обмежувала його життєдіяльність, а тому викликала необхідність стороннього догляду та допомоги (а.с. 216-231 ).

Оскільки вказаний висновок базується на даних медичної документації спадкодавця, даний кваліфікованими, компетентними і не зацікавленими у справі експертами, суд першої інстанції обґрунтовано вважав його достовірним і покладав в обґрунтування рішення, при цьому врахувавши, що він узгоджується з показаннями свідків, які тривалий час спілкувалися з сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5, і підтвердили, що за станом здоров'я ОСОБА_5 потребував стороннього догляду та допомоги.

З огляду на те, що показання свідків, допитаних на прохання представника відповідачів, які стверджували, що протягом 2010-2013 рр. ОСОБА_5 гарно виглядав і на здоров'я не скаржився, суперечать об'єктивному доказу, яким є медична документація спадкодавця, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає їх суб'єктивними, оскільки вказані свідки не були близькими знайомими ОСОБА_5 та бачились з ним лише випадково, а отже могли і не знати про його реальний стан здоров'я.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_5 з лютого 2004 р. по 31 січня 2013 р. працював в ПрАТ «Бліц- Інформ» на посаді розклеювача оголошень (а.с. 155), однак вказана обставина не спростовує висновку про його потребу в сторонній допомозі та догляді, оскільки зазначена робота не потребує значних фізичних чи інтелектуальних зусиль і не вимагає дотримання будь-якого робочого графіку та внутрішнього трудового розпорядку, при цьому за поясненнями ОСОБА_3, підтвердженими показаннями свідків, визнаних судом правдивими, протягом останнього року вона виконувала цю роботу за чоловіка.

Таким чином, на підставі належних та допустимих доказів, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає доведеним факт того, що ОСОБА_5. протягом останніх п'яти років внаслідок тяжкої хвороби потребував спеціального режиму лікування і харчування і не міг самостійно забезпечити умови свого життя, тобто перебував у безпорадному стані, а необхідний догляд, допомогу та піклування йому надавала позивач по справі ОСОБА_3

При цьому в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували надання ОСОБА_5 його дітьми - відповідачами будь якої допомоги, догляду чи піклування. Таким чином, враховуючи тривалий час спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та ухилення дітей останнього від виконання своїх юридичних і моральних обов'язків по догляду за батьком, суд першої інстанції обґрунтовано вбачає підстави для надання позивачу права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими частину доводів апеляційної скарги, та не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відносно відшкодування частини витрат на поховання спадкодавця, з огляду на таке.

Відповідно ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця позивачем на поховання спадкодавця.

Як встановлено судом першої інстанції, на поховання ОСОБА_5 ОСОБА_3 було витрачено 8349,44 грн., що підтверджується накладними, чеками та квитанціями (а.с. 143-150).

Також встановлено, що жодної участі у витратах на поховання батька ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не приймали, а необхідність та розумність зазначених витрат ними не оспорюється.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що до спадкування після смерті ОСОБА_5 закликаються три особи, тому до стягнення з кожного з відповідачів підлягає третина понесених позивачем витрат на поховання.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що з матеріалів справи вбачається факт отримання ОСОБА_3 у пенсійному відділі у грудні 2013 р. державної допомоги на поховання в розмірі трьох пенсій померлого, а саме в розмірі 10 568,32 грн. та необґрунтовано задовольнив вказану частину позовних вимог, оскільки вказана допомога на поховання є грошовими коштами, які підлягають розподілу між трьома особами, що закликані до спадкування.

Оскільки допомога на поховання, що отримана ОСОБА_3, складає 10 568,32 грн., а сума витрат на поховання, що підтверджена квитанціями, складає 8349,44 грн., при цьому вказані суми є такими, що підлягають поділу між спадкоємцями в рівних долях, додаткове стягнення витрат з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання спадкодавця по 2783 гривні 14 копійок з кожного є неправомірним.

Колегія суддів вважає, що у вказаній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог відносно визнання за позивачем права власності на Ѕ частину вкладу ОСОБА_5 в Публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України, колегія суддів вважає обґрунтованим такий висновок суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, за даними територіально відокремленого без балансового відділення № 10026/045 Філії - Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ Державний ощадний банк України, на ім'я ОСОБА_5 відкрито рахунок на суму 11306,40 грн., при цьому зазначені кошти є компенсацією, нарахованою в 1997 р. (а.с. 151).

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного Кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки вклад у банківській установі набутий в 1997 році, правовідносини із приводу нього не можуть регулюватися Сімейним Кодексом України, який набув чинності з 1 січня 2004 року, таким чином ОСОБА_3, яка на час внесення вкладу у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 не перебувала, зобов'язана довести відповідно до змісту ст. 17 Закону України "Про власність" і з урахуванням вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, надавши докази відповідно до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, не лише факт спільного проживання, а і ступінь її участі у здійсненні цього вкладу.

З огляду на те, що позивачем не надано жодних доказів щодо своєї участі у набутті спірного вкладу, вказана вимога про визнання права власності на Ѕ частину вкладу є недоведеною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦІІК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.

Також вірним є висновок суду першої інстанції щодо стягнення судових витрат з кожного з відповідачів на користь позивача по 304,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, а саме вимоги про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на поховання спадкодавця та ухвалення в цій частині нового рішення у справі, яким в задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України Апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року в частині стягненняз ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на поховання спадкодавця по 2783 гривні 14 копійок з кожного - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту:в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрат на поховання спадкодавця по 2783 гривні 14 копійок з кожного - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: