Ухвала

іменем україни

02 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Євтушенко О.І., Кафідової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1, третя особа - Державне підприємство Міністерства оборони України «Івано-Франківський ліспромкомбінат», про відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

Заступник військового прокурора Західного регіону України звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Міністерства оборони України заподіяні майнові збитки в сумі 143 289 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що постановою Сколівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2012 року ОСОБА_1. звільнено від кримінальної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а цивільний позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України про відшкодування шкоди у розмірі 143 289 грн залишено без розгляду, роз`яснено, що вимоги щодо відшкодування шкоди можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 12 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі Міністерства оборони України майнові збитки в сумі 143 289 грн.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі військова прокуратура Західного регіону України просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок протиправних дій відповідача з Національного природного парку «Сколівські Бескиди», світової системи природної території, об`єкту, який перебуває під особливою охороною, фактичного володіння держави та користування Сколівського військового лісгоспу (земель Міністерства оборони України) вибула земельна ділянка площею 0,08 га лісового фонду без зміни її цільового призначення, що спричинили істотну шкоду державі та громадським інтересам у розмірі 143 289 грн, яка підлягає відшкодуванню з винної особи у повному обсязі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, зазначав наступне.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 11 квітня 2012 року у кримінальній справі № 1320/32/12 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, а цивільний позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Самбірської квартирно-експлуатаційної частини району про відшкодування шкоди у розмірі 143 289 грн залишено без розгляду, роз`яснено право на звернення з вимогою про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що ОСОБА_1, працюючи заступником начальника відділу містобудування і архітектури Сколівської РДА, начальником інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Сколівського району Львівської області, діючи <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>із злочинною недбалістю, не перевірив у громадян, які звернулися до нього, наявність документів, які посвідчують право власності чи право користування земельними ділянками, 03 березня 2003 року надав сім дозволів на виконання будівельних робіт на земельних ділянках площею по 0,03 га кожна, загальною площею 0,21 га, у межах Національного природного парку "Сколівські Бескиди" на території Сколівського військового лісгоспу (квартал 11, виділ 34), які засвідчив власним підписом та відтиском гербової печатки, внаслідок чого з Національного природного парку "Сколівські Бескиди" вибула земельна ділянка площею 0,21 га лісового фонду без зміни її цільового призначення вартістю станом на 2003 рік - 17 192 грн.

Крім цього, ОСОБА_1, виконуючи обов'язки керівника відділу містобудування і архітектури Сколівської РДА, головного архітектора Сколівського району Львівської області, особисто не обстеживши земельну ділянку для забудови індивідуальних гаражів та не врахувавши зауваження головного архітектора Сколівського району, без містобудівної документації, проекту детального планування ділянки з ув'язкою до існуючої ситуації схеми генплану М 1:500, в період з 12 до 26 березня 2007 року підписав акт вибору земельної ділянки під будівництво блоку індивідуальних гаражів та 22 березня 2007 року надав висновок про погодження розміщення цієї ж земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва блоку індивідуальних гаражів на території Національного природного парку "Сколівські Бескиди" лісового фонду Сколівського військового лісгоспу, внаслідок чого з вказаного парку вибула земельна ділянка площею 0,08 га лісового фонду без зміни її цільового призначення вартістю станом на 2007 рік - 28 410 грн.

Звертаючись з позовом, прокурор вважав, що постанова у кримінальній справі має преюдиційне значення у даній цивільній справі, а діями відповідача, що полягали у наданні дозволів на виконання будівельних робіт на земельній ділянці площею 0,21 га у межах Національного природного парку "Сколівські Безкиди" та підписання акта вибору земельної ділянки, а в подальшому надання висновку про погодження будівництва блоку індивідуальних гаражів на цій земельній ділянці площею 0,08 га, завдано шкоди державі, оскільки земельні ділянки зазначених площ вибули із користування держави без зміни цільового призначення.

Разом із тим апеляційним судом не встановлено наявність вини відповідача у спричиненні збитків державі та причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Належних доказів на підтвердження вказаних обставин, які мають значення для вирішення справи, матеріали справи не містять.

Зокрема, дії відповідача, стосовно яких порушено кримінальну справу, полягали у тому, що він надав дозвіл на виконання будівельних робіт та підписав акт вибору земельної ділянки для будівництва блоку індивідуальних гаражів, і такі дії не перебували у причиновому зв'язку з приватизацію громадянами земельних ділянок.

З наявних у матеріалах справи документів встановлено, що земельні ділянки надані у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування гаража в ур. "Тисовець" на території Росохацької сільської ради за межами населеного пункту с. Мита, на підставі розпоряджень голови Сколівської РДА від 16 квітня 2007 року № № 269, 268, 270, 275, 272, 273.

Крім цього, рішення про затвердження матеріалів попереднього погодження місця розташування земельних ділянок під будівництво індивідуального житлового будинку, надання дозволу на проведення проектно-пошукових робіт на відведення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво в урочищі "Тисовець" приймав виконком Росохацької сільської ради, а передані безоплатно у власність ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 вказані земельні ділянки на підставі розпоряджень голови Сколівської РДА від 18 травня 2006 року № 276.

Постанова Сколівського районного суду від 11 квітня 2012 року не має преюдиційного значення, передбаченого ч. 4 ст. 61 ЦПК України, оскільки обов'язковими для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, є вирок у кримінальній справі або постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу військової прокуратури Західного регіону України відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кафідова