Справа №583/1307/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1605/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2015 року

в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: реєстраційна служба Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області про скасування рішення державного реєстратора

та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7 до ОСОБА_6, приватного нотаріуса ОСОБА_8 про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з даним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 03 червня 2010 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку №54 по вул. Береста в м. Охтирка Сумської області. Через відсутність коштів та незадовільним стан здоровя позивач відразу не зареєстрував право на спірний будинок в Охтирському МБТІ. Згодом позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_4 у 2013 році зареєстрував право власності на даний будинок на підставі угоди купівлі-продажу від 30 вересня 1998 року, посвідченої Українською товарною біржею. Вважаючи дії відповідача незаконними та зазначаючи, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 16 грудня 2013 року про державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_4 є такими, що порушують його права як власника нерухомого майна, позивач просить згадане рішення скасувати.

Будучи незгодним з первісним позовом, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у травні 2015 року звернулися до Охтирського міськрайонного суду Сумської області із зустрічним позовом ( а.с. 6061 ), в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №54 по вул. Береста в м. Охтирка Сумської області від 03 червня 2010 року. Вимоги мотивували тим, що даний договір було укладено внаслідок обману, так як вони вважали, що укладають договір застави, на прохання доньки ( ОСОБА_9 ), а не договір купівлі-продажу. Спірний будинок вони не збиралися продавати, оскільки іншого житла вони не мають. Вказують, що будь-яких грошових коштів за цим договором вони не отримували, договір укладено на вкрай невигідних для них умовах та під впливом тяжких обставин.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 16 грудня 2013 року про державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_4

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_10, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити, а зустрічний позов - задовольнити.

Вказує, судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, не враховано, що договір купівлі-продажу вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації, проте в матеріалах справи відсутні докази внесення нотаріусом запису до Реєстру. Зазначає, що судом не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач не бажав придбавати спірний будинок, а мав місце саме договір займу і договірними сторонами виступали син ОСОБА_6 - ОСОБА_11 та донька ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ОСОБА_9 Вважає, що договір був укладений на вкрай невигідних для них умовах за ціною, нижчою від його реальної вартості, хоча і цих коштів він не отримував.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення ОСОБА_4 та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_6 проти скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є : неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, 03 червня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку ( а.с. 5 ), за яким ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: м. Охтирка, вул. Береста, буд. №54, що належав останньому на підставі договору купівлі-продажу від 30 вересня 1998 року, укладеному в Українській товарній біржі №26134 та зареєстрованому Охтирським МБТІ за №10812.

19 грудня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_12, Реєстраційної служби Охтирського МУЮ Сумської області на підставі заяви ОСОБА_4, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності на спірний житловий будинок, за ОСОБА_13 ( а.с. 55 ).

ОСОБА_6, рішенням державного реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_14 Реєстраційної служби Охтирського МУЮ Сумської області від 17 квітня 2015 року №20740747 ( а.с. 6 ), відмовлено в реєстрації прав на вищевказаний будинок, в звязку з тим, що заявлене право вже було зареєстроване за ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_11 суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача ОСОБА_4 та сама реєстрація права власності на житловий будинок за ним порушує майнові права позивача, унеможливлює здійснення державної реєстрації права власності на будинок за позивачем.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального права та зроблені судом внаслідок неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, у відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ст. 657 ЦК України ( в редакції, яка діяла на час укладення договору ), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Окрім того, ч. 1 ст. 210 та ч. 3 ст. 640 ( остання - в редакції, яка діяла на час укладення договору ) ЦК України закріплено положення про те, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Отже, з викладеного вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна вважається вчиненим лише після його державної реєстрації. Відсутність такої реєстрації означає, що правочин як юридичний факт не відбувся. Незареєстрований договір, хоча б він і був узгоджений учасниками правочину та підписаний ними, не є укладеним незалежно від причин, що призвели до відсутності його державної реєстрації.

До 01.01.2013 року державна реєстрація правочинів проводилася нотаріусами.

Зокрема, на час укладення договору купівлі-продажу спірного будинку діяв Тимчасовий порядку державної реєстрації правочинів, затверджений постановою КМУ від 06 травня 2004 року №671 ( далі Порядок ).

Пунктами 1, 6, 9-10 Порядку передбачено, що державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Датою державної реєстрації правочину вважається дата та час внесення відповідного запису до Реєстру.

Про внесення запису до Реєстру реєстратор видає сторонам правочину або уповноваженим ними особам примірник витягу.

Вирішуючи по суті позовні вимоги обох сторін, суд першої інстанції помилково вважав, що державна реєстрація договору купівлі-продажу будинку від 03 червня 2010 року випливає з самого змісту правочину, зокрема вказівки у посвідчувальному написі нотаріуса про те, що договір « … Зареєстровано в реєстрі за №1570 …«. Однак, при цьому суд не взяв до уваги те, що даний номер є порядковим номером реєстру для реєстрації нотаріальних дій та жодним чином не стосується питання про державну реєстрацію правочину.

Навпаки, у посвідчувальному написі нотаріуса міститься вказівка про те, що цей договір підлягає державній реєстрації ( а.с. 5 на звороті ).

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та усуваючи допущену судом першої інстанції неповноту у з»ясуванні обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

Із наданих суду апеляційної інстанції Сумським обласним державним нотаріальним архівом ( вих. №1112/01-23 від 21.08.2015 року ) матеріалів вбачається при оспорюваному договорі не зберігаються будь-які документи, які б підтверджували факт державної реєстрації вищевказаного правочину, а також видачі його сторонам примірнику витягу.

Аналогічні матеріали раніше були надані суду першої інстанції ( а.с. 148-161 ).

У листі від 03.09.2015 року за №2761 на адресу апеляційного суду приватний нотаріус ОСОБА_8 визнав, що правочин він не реєстрував.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції обидві сторони фактично визнали відсутність державної реєстрації оспорюваного правочину.

Відсутність відомостей про державну реєстрацію правочину, надала можливість у 2013 році відповідачу ОСОБА_4 здійснити на своє ім»я державну реєстрацію права власності на спірний житловий будинок ( а.с. 52-57 ).

ОСОБА_14 змістом ст.ст. 10 та 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Цивільне законодавство України не встановлює недійсності правочину внаслідок недотримання вимог про його державну реєстрацію, а тому не укладений правочин не може бути визнаний недійсним.

Отже, з урахуванням того, що зібраними по справі доказами не було доведено факту укладення оспорюваного договору, даний правочин як юридичний факт не відбувся, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення як первісного позову, так і зустрічного позову.

Проте, оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було відмовлено, вимоги вказаних осіб не грунтуються на законі, тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення висновки суду щодо недоведеності позивачами обставин, якими вони обґрунтовували позовні вимоги. Як зазначалося вище, вказані особи оспорювали договір купівлі-продажу з підстав, передбачених ст.ст. 230 та 233 ЦК України ( а.с. 60-61 ).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду щодо недоведеності позивачами обставин, якими вони обґрунтовували позовні вимоги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді