У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,
суддів:Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,Завгородньої І.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа − Деснянська районна у м. Києві державна адміністрація, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, виселення та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 вересня 1996 року, шляхом припинення права власності ОСОБА_7 на вказану квартиру з моменту укладання договору купівлі - продажу, повернути вказану квартиру ОСОБА_6, як квартиронаймачу, виселити ОСОБА_7 із спірної квартири з усіма проживаючими разом з ним членами сім'ї: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та вселити його у спірну квартиру.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_10 − колишня дружина − скористалась його відсутністю, коли він відбував покарання в місцях позбавлення волі, і 30 вересня 1996 року за підробленими паспортом та довіреністю продала квартиру АДРЕСА_1, квартиронаймачем якої він був. Зазначав, що ОСОБА_10 діяла у складі злочинного угрупування, учасників якого було засуджено. Вказував, що спірна квартира вибула з його користування злочинним шляхом, а тому слід відновити його порушене право на житло.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 квітня 2013 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року вищезазначені рішення скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_2 з моменту укладення нікчемного правочину − 09 вересня1996 року. Повернуто квартиру АДРЕСА_2 квартиронаймачу ОСОБА_6 Вселено ОСОБА_6 до квартири АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2014 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, керувався тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудні 2011 року встановлено обставину, що довіреність на приватизацію та продаж, договір купівлі-продажу є нікчемні (недійсні) правочини на підставі ст. 228 ЦК України з наслідками, передбаченими статтями 216 та 236 ЦК України, а тому суд дійшов висновку про застосування наслідків недійсного правочину шляхом припинення права власності ОСОБА_7 на вказану квартиру з моменту укладання договору купівлі-продажу та повертає спірну квартиру ОСОБА_6, як квартиронаймачу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції керувався тим, що посилаючись на встановлені рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2011 року обставини щодо нікчемності договору купівлі продажу квартири, суд не врахував, ОСОБА_7 не був стороною спору про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, яким встановлено обставину нікчемності на підставі ст. 228 ЦК України правочину - договору купівлі-продажу квартири стороною якого він був, так як позов був пред'явлений до Деснянської районної у м. Києві державної нікчемність цього договору підлягала доказуванню.

Такий висновок судів є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані з огляду на наступне.

Судами установлено, що ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у серпні 1996 року звернулась до ОСОБА_12, яка перебувала на службі у Ватутінському РУ ГУ МВС України в м. Києві на посаді старшого інспектора відділу паспортної роботи та міграційної реєстрації, остання виготовила заяву від імені ОСОБА_6 про втрату паспорта, підписала її та видала ОСОБА_10 новий паспорт на ім'я ОСОБА_6

На підставі підробленого паспорта ОСОБА_13, яка не мала повноважень нотаріуса, 24 серпня 1996 року на прохання ОСОБА_10 виготовила їй довіреність на право приватизації квартири ОСОБА_6

ОСОБА_10, на підставі підроблених паспорта та довіреності отримала документи на приватизацію і свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_6, а 30 вересня 1996 року через Київську універсальну біржу від імені ОСОБА_6 продала спірну квартиру ОСОБА_7

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 5 березня 2009 року ОСОБА_12 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2006 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 березня 2008 року, ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_7, який діяв від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, ОСОБА_8, яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, Деснянської РДА у м. Києві, Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_14, Київська універсальна біржа, про визнання недійсними доручень, розпорядження, свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу квартири від 30 вересня 1996 року на підставі ст. 49 ЦК України в редакції 1963 року, виселення та вселення. Задоволено зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод в користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку − усунуто перешкоди ОСОБА_7 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві, зобов'язано відділ ГІРФО Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_6 за адресою квартири.

Підставою для відмови у задоволенні первинного позову ОСОБА_6 став пропуск позивачем строку позовної давності.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2010 року визнано протиправним та скасовано розпорядження органу приватизації Ватутінської (Деснянської) районної у м. Києві державної адміністрації від 09 вересня 1996 року про приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 та визнано протиправними дії та бездіяльність Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації щодо реприватизації вказаної квартири.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2011 року позов ОСОБА_6 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_6 на підставі рішення органу приватизації Ватутінської районної у м. Києві державної адміністрації від 09 вересня 1996 року № 3109.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2011 року обставини щодо нікчемності договору купівлі- продажу квартири на підставі ст. ст. 215, 228 ЦК України суд першої інстанції не врахував, що в даній справі склад осіб, що беруть участь, відмінний від того що брав участь у вирішенні справи за позовом ОСОБА_6 до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності; що предметом спору у вищевказаній справі було визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3 видане на ім'я ОСОБА_6 Оскільки ОСОБА_7 не був стороною спору про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, яким встановлено обставину нікчемності на підставі ст. 228 ЦК України правочину - договору купівлі-продажу квартири, так як позов був пред'явлений до Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації нікчемність цього договору підлягала доказуванню.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21 листопада 2006 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 березня 2008 року, ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні позову. Отже, оскільки договір купівлі - продажу квартири від 30 вересня 1996 року не визнаний недійсним, то відповідно, відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину ст. 228 ЦК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді: Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня А.В. Маляренко