Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1285/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну прізвища дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

18 серпня 2014 року ОСОБА_2 пред'явила вказаний позов до ОСОБА_3, посилаючись на те, що з 20 листопада 2004 року по 31 серпня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. У цей період, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у них народився син - ОСОБА_4. Після розірвання шлюбу син проживає з нею. 17 вересня 2011 року вона зареєструвала новий шлюб з ОСОБА_5, змінила своє прізвище на ОСОБА_2 і вони стали проживати разом, а з ними її син, ОСОБА_4, від першого шлюбу. Між вітчимом і малолітнім ОСОБА_4 склалися добрі стосунки, він називає його батьком хоч йому відомо, що вони не є родичами. Син, проживаючи в сім"ї ОСОБА_5, виявив бажання мати таке ж прізвище, вимагає від оточуючих називати його саме так. Відповідач вкрай рідко спілкується з сином, а тому син намагається наслідувати вітчима. У зв'язку з цим позивач просила змінити прізвище дитини з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 та внести відповідні зміни до графи «Прізвище» в актовому записі № 1154 від 12 червня 2007 року про народження проведеному у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда від 1 грудня 2014 року та від 12 лютого 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено орган опіки та піклування - Бабушкінську районну у м. Дніпропетровську раду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване нею рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Скаргу обґрунтовано тим, що на переконання позивача рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд не врахував бажання дитини на зміну прізвища, відповідність позовних вимог інтересам дитини, можливість відчути себе повноцінним членом сім'ї ОСОБА_2, позитивний висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору. Суд також не врахував ставлення відповідача до спілкування з сином, те, що відповідач роками не відвідав сина, не цікавився його життям та здоров'ям, навчанням.

Відповідач, від імені якого діє представник - ОСОБА_6, подав письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких вказав, що вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню Також зазначив, що позивач створювала йому перешкоди у здійсненні права на виховання дитини і він був вимушений звернутися до суду для вирішення спору шляхом ухвалення рішення, яке позивач не виконує, змінивши місце проживання. Вважає, що складнощі у його спілкуванні з сином пов'язані з його тривалими відрядженнями по роботі та проживанням дитини в іншому регіоні України.

Позивач у судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу, просила скасувати рішення і задовольнити позов. Крім того, вона пояснила суду, що протягом останніх трьох років відповідач лише тричі зустрічався із сином, але коли той приїздив до бабусі в м. Кіровоград, а самі зустрічі були випадковими. Відповідач не виявляв ініціатив щодо спілкування з сином. Також вона зазначила, що найближчим часом вона має народити ще одну дитину, яка буде мати прізвище ОСОБА_2, що може негативно вплинути на самосприйняття сина.

Представник позивача - адвокат Шолух С.Г. також підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач, повідомлений судовою повісткою про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (повістки, а.с. - 121), в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив.

Не з'явилися у судове засіданні і представники відповідача.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, також повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи (а.с. 122, 123), у судове засідання не з'явилися без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, являються: ОСОБА_3 і ОСОБА_2

31 серпня 2010 року зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами по справі.

На підставі рішення суду від 6 жовтня 2011 року відповідач сплачує на користь позивачки аліменти на утримання сина. Заборгованість по аліментах відсутня.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2. про усунення перешкод у здійсненні права на виховання дитини, яке набрало законної сили 25 липня 2011 року, визначено порядок участі ОСОБА_3 у вихованні сина ОСОБА_4 згідно якого він має право щосереди та щоп'ятниці забирати ОСОБА_4 з дитячого закладу з 17 до 19 години, щосуботи спілкуватися з ним з 10 до 18 години, зобов'язано ОСОБА_10 не перешкоджати у зустрічах та спілкуванні ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в межах встановленого часу.

17 вересня 2011 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і змінила прізвище позивача змінено на «ОСОБА_2».

Малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю та вітчимом, ОСОБА_5, в м. Дніпропетровську, навчається в 1-Б класі КЗО «СЗШ № 80».

На підставі пояснень ОСОБА_2, класного керівника малолітнього ОСОБА_4, з урахуванням думки дитини та висновків комісії з питань захисту прав дитини Бабушкінська районна у м. Дніпропетровську рада, як орган опіки та піклування, дійшла висновку про можливість зміни прізвища дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з ОСОБА_3 на ОСОБА_2.

Дитина, ОСОБА_4, в судовому засіданні в суді першої інстанції повідомив, що бажає мати прізвище ОСОБА_2, яке мають його мати ОСОБА_2 та «другий батько» ОСОБА_5.

Вказані вище і встановлені судом першої інстанції обставини сторонами не оспорюються.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судом не встановлено обставин, які б вказували на ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина, негативного впливу батька на нього, а тому підстави для зміни прізвища дитини без згоди батька відсутні. Суд вважав неможливим врахувати думку дитини щодо зміни прізвища через його малолітній вік, неможливість належно оцінити ним зміну прізвища та вплив дорослих на його бажання.

Водночас суд дійшов висновку, що батько дитини не приділяє достатньої уваги вихованню та розвитку сина в наслідок чого останній не сприймає його, як людину, дії якої мають наслідуватися, а гідна поведінка перейматися, тобто втрачається зв'язок між прізвищем і генетичним спадком по лінії батька.

З такими взаємовиключними висновками суду погодитися не можна.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте оскаржуване рішення не відповідає цим вимогам закону.

За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до норм ч.ч.3, 5 ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклуванняабо судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що при вирішенні спору суд має з'ясувати: виконання своїх обов'язків обома батьками, інші обставини які в сукупності вказують на відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Тобто інтерес дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору.

Інтереси дитини у зміні прізвища можуть полягати у її бажанні, звичках, прив'язаності до членів її сім'ї (в тому числі вітчима) і т. д.

Проте вирішуючи спір, суд першої інстанції враховував лише обставини щодо виконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина ОСОБА_4 які, як вбачається з рішення, він виконує частково.

Суд не з'ясував питання виконання батьківських обов'язків матір'ю дитини, не зробив висновку щодо відповідності або невідповідності зміни прізвища інтересам малолітнього ОСОБА_4.

Таким чином суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Як вбачається із змісту характеристик комунального закладу «Середня загальноосвітня школа № 80» на учня 1-Б класу ОСОБА_4 (а.с. 8) та його сім'ю (а.с. 7), акта обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_4 від 12 червня 2014 року (а.с. 9), мати і вітчим, з якими проживає ОСОБА_4, відповідально ставляться до його виховання в сім'ї та навчання, фізичного і духовного розвитку, дитина виховується в сприятливій атмосфері доброзичливого поважного ставлення членів сім'ї один до одного, побут належно облаштований, зокрема, ОСОБА_4 має окрему обладнану меблями кімнату, робоче місце для навчання, необхідне приладдя, форму для занять спортом, місце для ігор, всі необхідні комунальні зручності.

Відповідач надає матеріальну допомогу в утриманні дитини, шляхом сплати аліментів за рішенням суду.

Проте, як вбачається з вищевказаних характеристик з місця навчання дитини, відповідач по справі в школі не з'являвся, навчально-виховним процесом сина не цікавиться.

Згідно характеристики з дошкільного навчального закладу № 67 «Дельфін», м. Кіровоград, в якому ОСОБА_4 навчався з грудня 2008 року по липень 2011 року (а.с. 57), з серпня 2010 року відповідач лише одного разу відвідав дитячий заклад, на батьківські збори не з'являвся, не цікавився навчально-виховним процесом.

Спілкування відповідача з сином ОСОБА_4 є вкрай обмеженим, нечастим і недостатнім для виховання дитини, що ним визнавалося в суді першої інстанції.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що позивач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, але не надав суду доказів на підтвердження невиконання ОСОБА_2 рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2011 року щодо не перешкоджання нею у зустрічах та спілкуванні батька з сином.

Ті обставини, що відповідач та його син ОСОБА_4 проживають у різних містах України а також те, що характер роботи відповідача, який працює на посаді інженера обслуговування повітряних суден ПрАТ «Міжнародна акціонерна авіаційна компанія «УРГА» (а.с. 53), передбачає тривалі відрядження не може бути поважною причиною того, що він з 2010 року лише кілька разів спілкувався та бачився з сином при випадкових зустрічах.

Суд вірно встановив, що пасивна участь батька у вихованні сина привела до послаблення, майже втрати, взаємозв'язку між ними.

Процесом сімейного виховання дитини займаються матір та вітчим, а тому вони дійсно, як зазначив суд, мають вплив на ОСОБА_4. Проте суд не навів у рішенні доказів того, що згода дитини змінити прізвище не є вільною, а обумовлена бажанням дорослих членів його сім'ї.

Про свою згоду на зміну прізвище семирічний ОСОБА_4 заявляв, як органу опіки та піклування, так і суду.

Суд, пославшись на малолітній вік дитини та вплив на нього дорослих, не врахував його бажання змінити прізвища на ОСОБА_2, яке належить його матері та вітчиму, хоч за змістом ст. 148 СК України вважається, що дитина починає усвідомлювати значення і наслідки зміни свого прізвища з семи років.

Як вбачається з характеристик ОСОБА_4 та пояснень присутнього в судовому засіданні психолога Кіровоградського міського центру служби сім'ї, дітей та молоді Кіровоградської міської ради Мельник Л.Ф., ОСОБА_4 вміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки.

Отже твердження суду про неможливість розуміння малолітнім ОСОБА_4 значення зміни його прізвище є хибним.

З урахуванням тих обставин, що відповідач не приймає участі у вихованні ОСОБА_4, особисті стосунки і прямі контакти між батьком і сином практично відсутні, емоційний та чуттєвий зв'язок між ними втрачається, а також те що позивач змінила прізвище на ОСОБА_2, вихованням сина та піклуванням про нього займається вона і вітчим дитини з якими ОСОБА_4 бажає мати спільне прізвище задля усвідомлення та ствердження своєї ідентичності з власною сім'єю та усунення психотравмуючих факторів, які виникають у нього в шкільному колективі через ці обставини, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що зміна прізвища відповідає інтересам дитини.

Суд також відзначає, що в даному випадку зміна прізвища дитини не впливає на взаємні права і обов'язки батька і сина та не може розглядатися, як відповідальність за неучасть батька у вихованні сина.

Так, як суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим сторонами доказам, неповно з'ясував обставини справи та дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 березня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну прізвища дитини задовольнити .

Змінити прізвище малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на прізвище матері ОСОБА_2.

Внести відповідні зміни в графу «прізвище» актового запису про реєстрацію народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, № 1154 від 12 червня 2007 року, який виконано Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, вказавши прізвище малолітнього ОСОБА_2, інші відомості актового запису залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: