Справа № 511/1302/15-ц
Номер провадження: 2/511/524/15
Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

при секретарі Свирида І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на частину житлового будинку, зміну черговості одержання права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015р. позивач ОСОБА_1П звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, згідно якого просить суд встановити факт того, що вона проживала однією родиною без реєстрації шлюбу більше пяти років із ОСОБА_3 з 1989 року до дня його смерті, тобто до 20 жовтня 2014 року; встановити її право на спадщину після смерті ОСОБА_3 разом зі спадкоємицею першої черги відповідачкою ОСОБА_2; визнати за нею право власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину будинку по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області; визнати за нею право користування земельною ділянкою, яка прилягає до будинку на 1/2 частину; стягнути з відповідачки судові витрати по справі (а.с.2-3).

Ухвалою суду від 27.05.2015р. провадження по справі відкрито (а.с.27).

12.08.2015р. позивачка змінила позовні вимоги, просила суд також визнати її спадкоємцем четвертої черги і встановити її право на спадщину нарівні із спадкоємицею першої черги ОСОБА_2 (а.с.59-60).

Від вимоги про відшкодування судових витрат представник позивачки ОСОБА_4 в подальшому відмовилась. (а.с.122).

Позовні вимоги мотивувала тим, що з 1989 року проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 до дня його смерті 20.10.2014р. в будинку по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області, який належав померлому по праву власності. За життя ОСОБА_3 вони опікувались один одним, мали загальний бюджет, господарювали, обробляли город, спільно приймали гостей, разом ростили її онуків, жили як чоловік та жінка. Після смерті ОСОБА_3 вона понесла витрати на його поховання. Дочка померлого відповідачка ОСОБА_2 участі у житті батька не приймала, матеріальної допомоги на похорони не надавала. Після смерті ОСОБА_3 вона та відповідачка своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини і розяснив її право звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сімєю більше 5 років. Позивачка вважає, що як спадкоємиця четвертої черги на підставі ст.1259 ЦК України має право на спадщину у вигляді житлового будинку по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області нарівні з спадкоємцем першої черги ОСОБА_2, іншого житла вона не має. На земельну ділянку сільгосппризначення у розмірі 4,66 га, яка також входить до складу спадщини, вона не претендує.

В судовому засіданні представник позивача на підставі довіреності (а.с.22) ОСОБА_4 позов підтримала. Суду пояснила, що позивачка проживала зі спадкодавцем однією сімєю більш ніж 25 років. Весь цей час власного доходу ОСОБА_3 не мав, а жив за рахунок позивачки. Вона працювала, а потім отримувала пенсію, обробляла огород, який також давав невеличкий дохід. ОСОБА_3 не працював, пенсію не отримував, хворів тривалий час на серце. В безпорадному стані спадкодавець не перебував, міг самостійно рухатися, обробляти огород. Позивачка його лікувала самостійно, до медичних установ з приводу свого захворювання він ніколи не звертався. Вона ж після його смерті здійснила його похорони. Відповідачка батьку ніколи ніякої допомоги не надавала. Хвороба спадкодавця зовнішні не дуже проявлялась, але вона була тяжкою, життєдіяльність його була обмежена, не активна, і сторонню допомогу, якої він потребував, йому надавала саме позивачка по справі. Допомога полягала в здійсненні догляду за спадкодавцем, його утриманні, моральній підтримці, купівлі йому медикаментів. Без цієї допомоги, на думку представника позивачки, спадкодавець був би безпорадним. За час спільного проживання позивачка та спадкодавець спільного майна не набули.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 (а.с.61,62) не заперечував того факту, що позивачка ОСОБА_1 на протязі 25 років проживала з ОСОБА_3, а тому є спадкоємцем четвертої черги. Але проти задоволення іншої частини позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що позивачка не надала жодного доказу щодо хворобливого стану спадкодавця на протязі тривалого часу, його перебування в безпорадному стані та неможливості самому себе обходити. Він до дня смерті самостійно пересувався, сам себе обслуговував, сторонньої допомоги не потребував. Відповідачка є рідною донькою померлого та єдиною спадкоємицею першої черги. Вона своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Заповіту ОСОБА_3 не залишив. А тому, на думку представника відповідача, підстав, передбачених ст.1259 ЦК України для зміни черговості спадкування та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спадкового будинку не має жодних підстав.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2О в судове засідання не зявились.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 05.03.1985 року по 30.11.1993 року, що підтверджується відповідними штампами в паспорті допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 (колишня дружина спадкодавця).

Від шлюбу у них народилася дочка - відповідачка ОСОБА_2

ОСОБА_3 на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 11.04.1978р. №488 належав житловий будинок з господарськими спорудами по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області та земельна ділянка розміром 4,66 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Понятовської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з кадастровим номером :01:002:0011 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 162232, виданого 30.03.2005р. (а.с.12,14).

Приблизно з 1989 року ОСОБА_3 припинив подружні стосунки з ОСОБА_6 та став проживати в своєму будинку по вул.Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області разом з ОСОБА_1, яка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 24.02.1967р. по 21.03.1990р. (а.с.4,15).

Вони проживали саме однією сімєю без реєстрації шлюбу з усіма притаманними ознаками шлюбно-сімейних відносин, тобто проживали в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного.

Спільне проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 припинилося лише в звязку зі смертю останнього.

Факт проживання однією сімєю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 біля 25 років в суді підтвердили допитані по справі свідки. Цей факт визнає і відповідачка ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_5

Таким чином, приблизно з 1989 року по день смерті 20.10.2014р. ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 як чоловік та жінка в будинку по вул. Дзержинського, 54 в м.Роздільна Одеської області без реєстрації шлюбу.

Однак оскільки померлий ОСОБА_3 лише 30 листопада 1993 року розірвав шлюб з колишньою дружиною, тому цей факт не може бути встановлений до цієї дати.

Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті одного із подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають. Право встановлювати факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу надано судам з 1 вересня 2005 року в звязку з набранням чинності п.5 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України №1618 в редакції 2004 року.

Однак даний факт позивачка просить встановити по нормам спадкового справа, по яким вона є спадкоємцем по праву спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, так як не менш ніж пять років проживала із спадкодавцем однією сімєю до часу відкриття спадщини.

Згідно п.21 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом.2004 року.

Тому суд вважає встановленим факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з грудня 1993 року по день смерті ОСОБА_3, тобто по 20 жовтня 2014 року, тобто більше 5 років, що надає позивачці право на спадкування за законом в четверту чергу.

Відповідно до п.2. Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Таким чином, встановлення даного факту підлягає розгляду саме в порядку позовного провадження, так як фактично між сторонами виник спір про право, тобто від встановлення даного факту залежить виникнення права на спадкування майна.

Позовна вимога про визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Встановлення за рішенням суду факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем більше 5 років в силу вимог закону (ст.1264 ЦК України) надає позивачці право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 в четверту чергу, що визнається сторонами і ніким не оспорюється. Нотаріус також відмовив позивачці в оформленні її прав на спадщину за відсутності рішення суду саме про встановлення такого факту (а.с.5). Отже, за наявності рішення суду про встановлення факту проживання спадкоємця однією сімєю зі спадкодавцем більше 5 років, ухвалення додатково судом рішення про визнання позивача спадкоємцем четвертої черги не потрібно і суперечить ст.16 ЦК України.

Стосовно вимоги, заявленої на підставі ст.1259 ЦК України, про зміну черговості одержання права на спадкування та похідних вимог про визнання за позивачкою права власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину спадкового будинку та права користування земельною ділянкою, яка прилягає до будинку на 1/2 частину, то таки вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

20 жовтня 2014 року помер ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.(а.с.6).

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишив, тому має місце спадкування за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадщину за законом почергово отримують особи, які вказані в ст..1261-1265 ЦК України, зокрема відповідно до ст.1261 ЦК України право на спадщину отримують рідні діти та батьки померлого.

Згідно наданої суду копії спадкової справи №253/14, заведеної Роздільнянською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 після його смерті спадщину прийняла спадкоємець першої черги по закону відповідно до ст..1261 ЦК України його дочка відповідачка ОСОБА_2, яка в установлений 6-ти місячний строк 17.12.2014р. подала заяву про прийняття спадщини.(а.с.32).

05.11.2014 року з заявою про прийняття спадщини звернулась і позивачка ОСОБА_1, але в той же день вона отримала розяснення нотаріуса про те, що для оформлення своїх прав на спадщину як спадкоємця четвертої черги їй необхідно звернутись до суду і підтвердити в судовому порядку факт проживання однією сімєю зі спадкодавцем не менше пяти років. (а.с.38).

Судом достовірно встановлено факт проживання ОСОБА_1П однією сімєю з померлим спадкодавцем ОСОБА_3 більше 5 років, тому ОСОБА_1 набула право на спадкування по закону після його смерті у четверту чергу.

Однак в звязку з наявністю спадкоємця першої черги, який прийняв спадщину, позивачка не може бути закликана до спадкування.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування за умови , що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво або каліцтво перебував в безпорадному стані.

Згідно п.6 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснив, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Судом встановлено на підставі Акту №109 судово-медичного дослідження трупу ОСОБА_3, 1955р.н., від 21.10.2014р., що причиною смерті ОСОБА_3 стала ішемічна хвороба серця у формі атеросклеротичного міокардіосклероза, обумовлена вираженим атеросклерозом коронарних артерій серця, і настала від розвинувшейся гострої серцево-судинної недостатності (а.с.78).

Судом було встановлено в ході судового розгляду справи, що ОСОБА_3 ніколи до лікарні за медичною допомогою не звертався, навіть не мав медичної картки хворого в лікувальному закладі, кваліфіковану медичну допомогу не отримував, діагноз за життя йому не встановлювався.

Як повідомила представник позивача ОСОБА_4 та допитані в судовому засіданні за її клопотанням свідки, за життя ОСОБА_3 вживав всякі ліки від серця, які сам собі прописував. Навіть за три дні до смерті, коли він, зі слів вказаних осіб, себе погано почував, посинів, йому було важко дихати, йому не було надано кваліфікованої медичної допомоги, йому не викликали швидку допомогу та не відвезли до лікарні. Помер він у себе вдома.

Представник позивач ОСОБА_4 пояснювала, що ОСОБА_1 надавала спадкодавцю моральну підтримку, матеріально його утримувала, опікувалась ним, готувала йому їжу, прала речі, вела домашнє господарство, обробляла город. За період їх спільного проживання ОСОБА_3 ніде не працював, оскільки мав хворобу серця, яка хоч і не дуже проявлялася, але продовжувалась довгі роки, позивачка жаліла його із-за його хвороби.

В якості доказу перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_7 суду надана довідка УПФ України в Роздільнянському районі Одеської області від 25.08.2015р. № 3610/04 про те, що ОСОБА_3, 02.02.1955р.н., на обліку в управлінні не перебував, за призначенням пенсії не звертався (а.с.76); довідка Роздільнянського районного центру зайнятості №148 від 20.08.2015р. про те, що ОСОБА_3 на обліку як безробітний не перебував (а.с.77), копія пенсійного посвідчення та довідка УПФ України в Роздільнянському районі Одеської області №2421 від 09.09.2015 про те, що ОСОБА_7 заходиться у них на обліку та отримує пенсію за віком з 19.05.1998р. (а.с.113,114).

В якості доказів безпорадного стану, викликаного тяжкою хворобою спадкодавця, представник позивача посилається на показання свідків та розяснення спеціаліста: лікаря-кардіолога ОСОБА_8

Спеціаліст ОСОБА_8 розяснила суду, що ішемічна хвороба - це узагальнена назва, вказана хвороба може бути у різних формах з різним ступенем тяжкості. Зазначила, що форма захворювання, констатована посмертно у ОСОБА_3, є не миттєвою, а розвивається поступово, може продовжуватись і 30 років. Смерть же наступає від спазму коронарних судин і гострого порушення кровообігу внаслідок стресу, хвилювання, фізичного перенавантаження тощо. За життя особи з таким захворюванням можуть виконувати помірну фізичну роботу, їм протипоказані тільки тяжкі фізичні навантаження. Якщо б особа з таким захворюванням лікувалась, то продовжила б собі життя. З таким захворюванням люди живуть дуже довго. За повідомленням ОСОБА_8, такі хворі стороннього догляду не потребують, в повній мірі можуть самі себе обходити до самої смерті. Така форма хвороби може викликати серцеві напади, симптомами яких є задишка, біль за грудиною. На теперішній час за даними статистики 25% дорослого населення в країні страдає на ІХС (ішемічну хворобу серця) у різних формах. Тяжкою формою ІХС є декомпенсація, коли хворий не може самостійно пройти і 5 метрів, його турбує явно виражена задишка, такі хворі одутлі, у них збільшена печінка, у них виникає набряк легенів. Такі хворі потребують сторонньої допомоги навіть при медикаментозному лікуванні. Їм встановлюється група інвалідності, та ВКК видає довідку про те, що хворий потребує сторонньої допомоги. Але ступінь серцевої недостатності у хворого і тяжкість захворювання встановлюється за життя, а не посмертно.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що знав померлого близько 25 років, коли він вже проживав однією сімєю з позивачкою, яка працювала та отримувала пенсію. ОСОБА_3 не хотів працювати, щоб не сплачувати на дочку від першого шлюбу великі аліменти, а тільки мінімум. Знає, що у ОСОБА_3 десь 15 років боліло серце, він напивався таблеток і все проходило. Перед смертю збирався сходити в лікарню, жалівся, що «давить сердечко». Догляд за ним здійснювала ОСОБА_1 Їх постійно відвідувала її дочка. ОСОБА_3 раніше працював в ДОСААФ, а також він вязав віники, а ОСОБА_1 продавала їх на базарі. За тиждень до смерті він бачив його у дворі будинку, лежачим хворим він не був.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є дочкою позивачки ОСОБА_1 Її вітчим ОСОБА_3 виростив двох її дітей, був для них справжнім дідусем. Він не працював, так як йому не дозволяв стан його здоровя, мати його жаліла. Він висаджував на городі віники, потім їх сплітав, а ОСОБА_1 їх продавала. Також вони жили на пенсію позивачки. ОСОБА_3 не був лежачим хворим, але страждав на задишку, із-за чого кинув палити, думав, що в нього захворювання бронхів. Потім у нього стало боліти серце. Він став вживати ліки від серцевих захворювань. За 3-4 дні до смерті у нього були постійні болі за грудиною, він думав, що в нього бронхіт, але до лікарні їхати не хотів. Вона з чоловіком постійно надавали їм фізичну допомогу. Його дочка жодного разу його не відвідала. Її мати та вітчим не зареєстрували шлюб, оскільки мати була старше за вітчима, та думала, що помре перша. Позивачка зареєстрована в квартирі, яка належить їм обом порівну на праві власності. Вона з матірю здійснили поховання ОСОБА_3 за власні кошти.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1990 року вели спільне господарство, обробляли город. Позивачка продавала віники, отримувала пенсію. ОСОБА_3 не працював на роботі, погано себе почував, працював на городі.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 в його будинку, робила ремонт, вела господарство. Він не працював, у нього було хворе серце. Про хворобу знає від ОСОБА_1 та її дочки. ОСОБА_3 вживав валеріану, не був лежачим хворим, але, на її думку, потребував сторонньої допомоги, у нього був хворобливий вигляд. Останній раз бачила його за 1,5 2 місяця до смерті, коли він ходив по двору.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила, що позивачка та ОСОБА_3 жили як чоловік та жінка. Вона вела домашнє господарство, працювала на будівництві, потім отримувала пенсію. Вони з ОСОБА_3 вирощували та вязали віники, вона їх продавала. Він хворів приблизно з 2002 року на задишку, але в лікарню йти не хотів. Кинув палити. Перед смертю ОСОБА_3 копав город і задихався, часто зупинявся для відпочинку, копав повільно. Потім тиждень його не було видно. Від ОСОБА_1 вона дізналась, що він захворів. А потім раптово помер.

Свідок ОСОБА_14 також підтвердила в суді факт сумісного тривалого поживання позивачки та спадкодавця однією сімєю. Пояснила, що їх постійно відвідувала дочка позивачки. Відповідачка батька не відвідувала. ОСОБА_3 був слабкий, постійно хворів, позивачка його лікувала, утримувала, годувала. Про нього ніхто більш не дбав крім неї. ОСОБА_3 не працював, оскільки не міг за станом здоровя. Він виконував по дому деяку роботу вязав віники, привязував їх до возу. Вона продавала віники. В лікарню не звертався за відсутністю грошей. Останні три дні перед смертю він посинів, йому не вистачало кисню, він сидів на вулиці.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що знав померлого 18-20 років, останні три роки перед смертю той жалівся на серцеві напади та брав у нього ліки. Позивачка працювала, а ОСОБА_3 не працював. Фізичну працю по дому допомагала робити дочка позивачки з сімєю. Позивачка дбала про ОСОБА_3 Він був завжди чисто одягнений. Але в лікарню він не звертався за відсутності у нього коштів.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 для підтвердження заперечень проти позову, а саме: що ОСОБА_3, померлий 20.10.2014р., за життя не знаходився у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги, а, навпаки, працював на городі, вязав віники та продавав їх на базарі, просив суд допитати свідків.

Так, свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що жила неподалік від ОСОБА_3 і зустрічала його кожен день на протязі майже 8 років, іноді вони розмовляли. Він проживав з жінкою набагато старше за нього, у нього була дочка від першого шлюбу. Раніше у нього була машина, він їздив на ній, а потім поставив її на ремонт. Він вирощував та вязав віники, возив їх на тачці на базар та продавав майже до останнього дня життя. Крім того, він за земельний пай, який здавав в оренду, отримував зерно та продавав його. Також він їздив до м.Одеса, там купляв віники та перепродавав їх в м.Роздільна на ринку. Останній раз бачила його десь за два дні до смерті. На її запитання, чому він не одружиться з новою жінкою, він відповів їй, що все залишиться дочці. Повідомив, що спілкується з дочкою ОСОБА_17. Також вона розмовляла з його дочкою, яка повідомила їй, що спілкується з батьком і навіть отримала від нього якій-то подарунок на день народження.

Свідок ОСОБА_18 показала в суді, що знала ОСОБА_3 з 1985 року. ЇЇ чоловік товаришував з ним. Коли він розлучився з дружиною, його дочці було 5-6 років. Він переїхав жити у свій будинок, а дружина з дочкою залишились проживати в квартирі. Потім вони з чоловіком бачили його в с.Кучурган на ринку, він продавав зерно. Крім того, він продавав віники на базарі в м.Роздільна Одеської області, які возив на електричці з м.Одеса, а потім на тачці перевозив на ринок. Це було в серпні вересні 2014 року. В жовтні 2014 року вона зустріла його та привітала його з тим, що він став дідусем. Він дуже зрадив. Дочку він називав ОСОБА_7 та завжди при зустрічі цікавився про неї. Також декілька разів вона бачила його машину під підїздом, де проживала його дочка. Останній раз бачила його приблизно за 2 дні до смерті, він йшов з базару, ніс сумки. Вона помітила, що він схуд.

Свідок ОСОБА_6 колишня дружина померлого, суду пояснила, що розлучилась з ним за власної ініціативою, оскільки він зраджував їй з позивачкою. Він мав власний будинок, гараж та автомобіль. За її словами, він постійно працював: на залізниці обхідником, потім в позавідомчий охороні охоронцем, потім шофером, вантажником на базарі, крім того, постійно вязав та продавав на базарі віники, мав для цього необхідне обладнання (нитки, шпильку). Гроші додому він приносив завжди, оскільки в неї на утриманні було двоє маленьких дітей (одна дитина від першого шлюбу) і вона не працювала. Після розірвання шлюбу за рішенням суду ОСОБА_3 сплачував аліменти на її користь на утримання дочки до досягнення дочкою 18 років. З дочкою він спілкувався, коли вона була вдома, так як вона спочатку навчалась в м.Одеса, потім плавала, а потім тривалий час жила за кордоном. У дочки він ніякої допомоги не просив, радів, що в нього народився онук. Дочка його додому не приводила, вони спілкувались на вулиці, оскільки вона була проти таких зустрічей. Крім того, вона бачила ОСОБА_3 приблизно за 1 місяць 2 тижні до його смерті. Він, як завжди, возив на тачці віники на базар в м.Роздільна, вигляд в нього був нормальний, здоровий. Оскільки вона сама кожен день торгує на базарі - продає кондитерські вироби, то постійно його там бачила, він привозив на тачці віники і продавав їх або сам, або продавала позивачка.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та пояснення усіх допитаних в судовому засіданні свідків, а також роз'яснення спеціаліста лікаря-кардіолога суд прийшов до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя не знаходився в безпорадному стані, тобто в такому стані, під час якого був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, в сенсі ст.1259 ЦК України. Він був працездатний, не знаходився на групі інвалідності, не перебував на обліку лікарів, його життєдіяльність не була обмежена, він міг сам себе обходити і займався трудовою діяльністю. Той догляд, якій здійснювала за ним позивачка (вела домашнє господарство, готувала їжу, прала речі), суд вважає виконанням нею звичайних сімейних обов'язків жінки. Позивач за віком та станом здоров'я був працездатним та за законом не потребував матеріального утримання від дочки - відповідачки ОСОБА_2

Оскільки суд відмовляє позивачці в наданні їй права на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, то не підлягають і задоволенню всі інші вимоги про визнання права власності на спадкове майно та право користування земельною ділянкою.

Судовий збір по справі, сплачений позивачкою не підлягає відшкодуванню, оскільки в частині вимог про зміну черговості спадкування та визнання права на майно їй відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст. 1261, 1264, 1259 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на частину житлового будинку, зміну черговості одержання права на спадкування, - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 з грудня 1993 року до дня його смерті, тобто до 20 жовтня 2014 року.

В інший частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Бобровська