Ухвала іменем україни
02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 серпня 2007 року № НАН2GA00000035 звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, та земельну ділянку, на якій він розташований. Способом реалізації позивач просив встановити продаж вказаного предмета іпотеки з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням публічному акціонерному товариству (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просив виселити відповідача із займаного жилого будинку.

В обґрунтування позову посилався на те, що 13 серпня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № НАН2GA00000035, за яким останній отримав 31 204 доларів США 12 центів. Вказані кошти позичальник зобов'язався повернути до 11 серпня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, в строк та порядку, що встановлені цим договором.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 (батьком боржника) 13 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки № НАН2GA00000035, відповідно до якого останній надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1, та земельну ділянку, на якій будинок розташований. При цьому дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_1 в цей же день надала нотаріально посвідчену згоду на укладання своїм чоловіком договору іпотеки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_3 помер. На момент його смерті з ним у спірному житловому будинку АДРЕСА_1, були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надали до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини. Оскільки ОСОБА_1 постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Позичальник належним чином не виконав узяті на себе зобов'язання, в зв'язку з чим станом на 06 березня 2014 року заборгованість за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами, комісії та пені, склала 96 618 доларів США 39 центів.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 13 серпня 2007 року № HAH2GA00000035, посвідченим приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Алексик Т.В., зареєстрованим у реєстрі за № 1580, а саме на житловий будинок НОМЕР_1, загальною площею 85,1 кв. м, житловою площею 51,0 кв. метр, та земельну ділянку на якій він розташований, загальною площею 720 кв. метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для задоволення вимог банку за кредитним договором, укладеним 13 серпня 2007 року за № HAH2GA00000035 між ним та ОСОБА_3, в розмірі 96 618,39 доларів США, шляхом продажу на публічних торгах іпотекодержателем відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 1997 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_05_25/pravo1/KP971448.html?pravo=1> № 1448, на день реалізації предмета іпотеки, що встановлено п. 24 договору іпотеки. Стягнуто з відповідача судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення районного суду та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольнивши позов, виходив із того, що ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, тому банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_2 умови кредитного договору не виконує, право банку підлягає захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, але здійснити таке звернення можливо лише після втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте погодитися із такими висновками апеляційного суду повністю не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 13 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № НАН2GА00000035, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 31 204,12 долари США на ремонт житлового будинку у розмірі 28 000 дол. США, а також сплату страхових платежів у сумі 3 204,12 дол. США (а. с. 6-11). Вказані кошти позичальник зобов'язався повернути до 11 серпня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, в строк та порядку, встановлені в додатку № 1 до кредитного договору, а саме шляхом здійснення щомісячно платежів у розмірі 444,77 дол. США.

На забезпечення виконання умов зазначеного договору 13 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки № НАН2GА00000035, відповідно до умов якого останній передав за нотаріально посвідченою згодою своєї дружини ОСОБА_1 у іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок (а. с. 14 - 18).

ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, згідно з наданим суду розрахунком (а. с. 22-26) заборгованість станом на 06 березень 2014 року становить 96 618,39 дол. США та включає: заборгованість з простроченого тіла кредиту - 13785,77 дол. США, за простроченими відсотками - 27599,80 дол. США, заборгованість з комісії 3 584 дол. США та заборгованість з пені у розмірі 37474,03 дол. США.

ІНФОРМАЦІЯ_1 іпотекодавець ОСОБА_3 помер. На момент його смерті з ним у спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_4

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надали до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини (а. с. 27-31).

ОСОБА_1 постійно проживала разом і з спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому згідно з вимогами ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, і спадщина належить їй з часу її відкриття, незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку, іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Суд апеляційної інстанцій, вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахував того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи з положень ст. 3 вказаного Закону він має тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар А.В. Маляренко І.К. Парінова Г.В. Юровська