Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0616/4524/12 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Худякова А.М.,

при секретарі Церпіцькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 27 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з умовами якого відповідачці був наданий кредит в сумі 15000 доларів США, строком по 26 серпня 2017 року, зі сплатою 11,04 відсотків річних за користування кредитними коштами та комісійної винагороди.

Оскільки відповідачка належним не виконує зобов'язання за кредитним договором, станом на 21 червня 2012 року виникла заборгованість в сумі 36573,42 дол. США, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 14674,18 дол. США., заборгованість за відсотками в сумі 8974,68 дол. США., 1350 дол. США заборгованості за комісійними нарахуваннями, 9803,17 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання умов договору, 31,29 дол. США - штраф ( фіксована частина) та 1740,10 дол. США - штраф (процентна складова).

З огляду на вищезазначене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 36573,42 дол. США, що за курсом НБУ, встановленим на 21 червня 2012 року, становить 292221 грн. 63 коп.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт, зокрема, зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку про недоведеність факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за спірною угодою. Та обставина, що кредитний договір не визнаний в судовому порядку недійсним, не розірваний та є чинним, свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин та покладає на відповідачку обов'язок сплачувати щомісячно кошти в рахунок погашення кредиту та сплати відсотків.

Окрім того, протягом періоду з 1 жовтня 2007 року по 15 жовтня 2008 року ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості за даним договором, що свідчить про визнання нею зобов'язань.

Висновок про наявність договірних правовідносин між сторонами міститься також в ухвалі апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав доводи апеляційної скарги та зауважив, що, звертаючись до суду із позовом про визнання спірного договору неукладеним, позивачка обрала неналежний спосіб захисту. Доказів, які б свідчили про те, що банк не надав їй кредитні кошти, суду не надано. Та обставина, що згідно з експертним висновком підпис у заяві на видачу готівки виконаний не ОСОБА_1, не може свідчити про порушення ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язань за договором щодо надання їй кредиту, оскільки експерту для дослідження була надана копія даної заяви. Оригінал заяви ОСОБА_1 знищено за закінченням терміну зберігання.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною, адже рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року встановлено, що кошти за спірною угодою ОСОБА_1 не отримувала, а кредит виданий працівниками банку іншій особі.

ОСОБА_1 не здійснювала погашення кредиту та не уповноважувала інших осіб вчиняти будь-які дії за даним договором. Особу, яка отримала кредитні кошти та здійснювала платежі, не встановлено.

Сам по собі факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору не покладає на неї обов'язок нести відповідальність за невиконання його умов.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 27 серпня 2007 року між ПАТ КБ« ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZRWІGА00004033 про надання відповідачці кредиту в сумі 16500 доларів США, строком по 26 липня 2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 0,92% щомісячно.

Даною угодою передбачено, що кредитні кошти надаються на наступні цілі: 15000 дол. США - на споживчі потреби; 1500 дол. США - на сплату страхових платежів, у випадках, передбачених договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за даною угодою цього ж дня між сторонами укладено договір іпотеки належної відповідачці квартири №79, яка розташована в м. Новограді-Волинському, Житомирської області, по вул. Володарського, №4 ( а.с.16-18).

Надана позивачем виписка з рахунку свідчить про внесення коштів на погашення заборгованості за спірною угодою протягом періоду з 1 жовтня 2007 року по 15 жовтня 2008 року ( а.с. 158-159).

Наявний в матеріалах справи розрахунок містить інформацію про те, що заборгованість за даним кредитним договором станом на 21 червня 2012 року складає 36573,42 дол. США, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 14674,18 дол. США., заборгованість за відсотками в сумі 8974,68 дол. США., 1350 дол. США заборгованості за комісійними нарахуваннями, 9803,17 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання умов договору, 31,29 дол. США - штраф ( фіксована частина) та 1740,10 дол. США - штраф (процентна складова), що є еквівалентним 292221 грн. 63 коп. за курсом, встановленим НБУ на день звернення до суду.

В судовому засіданні також встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання даного кредитного договору неукладеним відмовлено за пропуском строку позовної давності.

При вирішенні спору суд взяв до уваги висновок експерта №1/1599 від 15 квітня 2014 року, згідно з яким підпис на заяві про видачу готівки від 27 серпня 2007 року, в сумі 15000 дол. США у графі «отримувач»,- виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

За таких обставин суд прийшов до висновку про недоведеність банком факту отримання коштів ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції, з врахуванням змісту рішення від 12 серпня 2014 року, прийшов до висновку про невиконання банком зобов'язань за кредитним договором та недоведеність факту отримання кредитних коштів безпосередньо ОСОБА_1

Проте, поза увагою суду залишилась та обставина, що даний кредитний договір є чинним, у встановленому законом порядку не був визнаний недійсним.

Підписавши кредитний договір у серпні 2007 року, відповідачка звернулась до суду з позовом про визнання його неукладеним лише 6 лютого 2013 року, після пред'явлення банком позову про стягнення заборгованості.

Доказом того, що ОСОБА_1 скористалась кредитними коштами свідчить договір іпотеки, а також внесення коштів на погашення заборгованості за спірною угодою протягом періоду з 1 жовтня 2007 року по 15 жовтня 2008 року. Посилання відповідачки на ту обставину, що кошти вносились не нею, а іншою особою, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 209,303,307,309, 313, 314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 8 квітня 2015 року скасувати, ухваливши нове.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZRWIGA00004033 від 27 серпня 2007 року в розмірі 36573,42 дол. США, що еквівалентно 292221 грн. 63 коп., а також 2922 грн. 22 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча Судді: