Справа № 452/78/14 Головуючий у 1 інстанції: Марчук І.С.
Провадження № 22-ц/783/743/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю Слюсар Г.В. - представника Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції Звір І.М. (у подальшому - „ВДВС") відмовлено у задоволенні подання про тимчасове обмеження громадянки України ОСОБА_5 у праві виїзду за межі України до виконання нею зобов'язань, покладених на неї рішенням суду (а.с. 17).

Дану ухвалу оскаржило Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області.

Апелянт просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання ВДВС, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що ОСОБА_5, як боржник, ухиляється від виконання своїх зобов'язань перед Управлінням Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області, оскільки нею не було виконано вимогу державного виконавця про надання достовірних відомостей про її доходи та майно, у т.ч. - і про майно, яким вона володіє спільно з іншими особами, або яке перебуває в заставі чи в інших осіб, про рахунки в банках чи інших фінансових установах (а.с. 21-24).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог подання державного виконавця, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України „Про виконавче провадження ".

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України встановлено, що суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України - без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з вище наведеного, саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Згідно подання ВДВС від 07.10.2014 року, у ОСОБА_5 є заборгованість за виконавчим листом на суму 4 572 грн. 42 коп.

В обгрунтування доводів подання до нього долучено копії: виконавчого листа (а.с. 3); постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 4); запитів в Управління Держкомзему України в м. Самборі та Самбірському району Львівської області і Центр надання послуг пов'язаних з використанням АТЗ (а.с. 5) та відповідей на ці запити (а.с. 6-12); попередження ОСОБА_5 (а.с. 13).

В той же час, до подання не долучено жодного доказу про те, що боржниці взагалі відомо про наявність вище згаданого виконавчого провадження, а тим більше - про отримання нею викликів та попереджень (як про це зазначено у поданні).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що державним виконавцем не доведено суду належними і допустимими доказами - з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження - фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, а відтак у суду першої інстанції не було достатніх підстав для задоволення подання ВДВС та для обмеження конституційних прав боржника на свободу пересування, вільний вибір місця проживання і права вільно залишати територію України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Самборі та Самбірському районі Львівської області відхилити та залишити ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2014 року без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: