Справа №2-5645/10 15.05.2015 27.04.2015 15.05.2015
Провадження №22-ц/784/672/15
Провадження №22-ц/784/672/15 Суддя суду першої інстанції Алексєєв А.П.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Ухвала

Іменем України

15 травня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Самчишиної Н.В., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Шпонарською О.Ю.,

за участі представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 вересня 2010 року, ухвалене по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 22 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), і ОСОБА_5 укладено кредитний договір за №ML - 400/072/2007, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 36 540 доларів США на споживчі цілі, строком до 22 березня 2014 року зі сплатою за користування кредитними коштами фіксованої процентної ставки, розмір якої становив 13.99% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 22 березня 2007 року був укладений договір поруки №SR - 400/073/2007, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання позичальником умов кредитного договору в повному обсязі, включаючи сплату позичальником основного боргу, відсотків і пені за прострочення повернення кредитних коштів.

Також, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки №PCL - 400/102/2007, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що банк належним чином виконав свої зобов'язання, а ОСОБА_5 свої зобов'язання за вказаним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 256 987 грн. 04 коп., позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір в розмірі 1 700 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 грн. 00 коп.

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 вересня 2010 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на корить банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 256 987 грн. 04 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 березня 2013 року заяву ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 вересня 2010 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, в особі свого представника ОСОБА_4, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. На його думку, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому рішенні, місцевий суд вважав доведеними факт невиконаних грошових зобов'язань за кредитним договором боржником ОСОБА_5, розмір заборгованості та підстави солідарної відповідальності як боржника ОСОБА_5 (ст.ст.1050,1054 ЦК України), так і поручителя ОСОБА_3 (ст.ст.553-555 ЦК України).

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

В силу ст.ст.509,525,526,598,610,611 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов'язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов'язань, які не виконані належним чином.

Статтями 1054 - 1061 ЦК України регулюються правила виконання зобов'язань по кредитному договору, зокрема:

- за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти;

- розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Порушення зобов'язань, які виникають з договорів, тягне за собою наслідки передбачені ст.611 ЦК України, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків.

З матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладено у простій письмовій формі кредитний договір №ML-400/072/2007, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 36 540 доларів США, строком до 22 березня 2014 року, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання за вказаним договором (а.с.8-11).

В той же день між банком та ОСОБА_3, в якості виконання зобов'язання ОСОБА_5 вищевказаного кредитного договору, був укладений договір поруки за №SR - 400/073/2007 (а.с.19).

Також, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в той же день між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки за №PCL - 400/102/2007, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності трикімнатну квартиру №62, що знаходиться в місті Миколаєві по вулиці Карла Лібкнехта, будинок №4 (а.с.15-18).

Додатковим договором від 06 квітня 2009 року було внесено зміни до вищеназваного кредитного договору щодо зміни фіксованої процентної ставки - 13.99 % на фіксовану процентну ставку в розмірі 11.41% на період з 06 квітня 2009 року до 06 вересня 2009 року; зміни зазначеної фіксованої процентної ставки на фіксовану процентну ставку в розмірі 14.56% на період з 07 вересня 2009 року і до кінця строку кредитного договору (а.с.12-13).

Позивач належним чином виконав свої обов'язки за кредитним договором, але позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку із чим станом на 02 вересня 2010 року утворилася заборгованість на загальну суму 256 987 грн. 04 коп. та яка складає:

- 29 645 доларів США 33 центів, що еквівалентно 233 794 грн. 93 коп. - заборгованість за основною сумою кредиту;

- 2 654 доларів США 26 центів, що еквівалентно 20 932 грн. 57 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 2 184 грн. 54 коп. - пеня за порушення виконання зобов'язання за період з 07 квітня 2008 року по 28 вересня 2009 року;

- 75 грн. 00 коп. - штраф.

26 жовтня 2009 року та 18 грудня 2009 року банк направив відповідачам досудові вимоги про погашення протягом тридцяти календарних днів з дати отримання вимоги суму заборгованості позичальника за вищевказаним кредитним договором (а.с.23,24).

На час пред'явлення позову в суд вказаний борг не був погашений відповідачами.

10 грудня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю, за умовами якого продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку №1 до цього договору, до якого увійшли також кредитний договір за №ML - 400/072/2007 від 22 березня 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_5, і договір поруки №SR - 400/073/2007 від 22 березня 2007 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду (а.с.221 - 228).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2015 року залучено до участі у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3, що подана через представника ОСОБА_4 на заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 вересня 2010 року, процесуального правонаступника ПАТ «ОТБ Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

За такого, відповідно до ст.ст.525, 549 - 552, 553 - 555, 1048, 1049, 1054 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки відповідачі повинні відповідати за неналежне виконання позичальником кредитного зобов'язання і нести негативні наслідки таких її дій, а саме, сплатити заборговану та неповернуту частину кредиту, заборговані проценти за користування кредитом та штрафні санкції.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, стягнувши заборгованість за кредитним договором з відповідачів, як з позичальника, так і з поручителя. Ці висновки суду відповідають умовам кредитного договору, а також договору поруки та вимогам ст.ст.553,554 ЦК України.

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу про те, що дія договору поруки №SR - 400/073/2007 від 22 березня 2007 року припинена, оскільки банк не повідомив поручителя про зміну розміру плати за надання кредитних коштів та внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, то воно, на думку колегії суддів, є помилковим, оскільки ґрунтується на невірному усвідомленні саме названою особою, норм про поруку. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч.1 ст.628 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (чч.1,2 ст.553 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згода поручителя може бути висловлена у будь якій формі, зокрема письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

Погодження поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності.

Так, згідно п.1.2 указаного договору поруки відповідач зобов'язався відповідати солідарно з позичальником перед банком не тільки за повернення суми основного кредиту, а й за сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій.

Пунктом 7.2 договору поруки сторони узгодили, що зміни та доповнення до вказаного договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані належним чином уповноваженими представниками сторін.

06 квітня 2009 року одночасно з укладенням додаткової угоди до кредитного договору №ML-400/072/2007 від 22 березня 2007 року банк уклав і з поручителем додатковий договір до договору поруки №SR - 400/073/2007 від 22 березня 2007 року, в якому сторони визначили, що в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладення будь - яких додаткових договорів до договору поруки.

Отже, оскільки поручитель погодився відповідати за виконання зміненого основного зобов'язання, то підстав для припинення обов'язку поручителя за вказаних підстав на час розгляду вказаної справи не було.

Аналогічні положення викладені у постанові Верховного Суду України за №6-152цс13 від 05 лютого 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

При цьому, відповідно до умов вищевказаного кредитного договору сторони визначили порядок застосування банком процентної ставки по кредиту. До того ж, сторони письмово висловили цілковиту згоду з тим, що порядок плати за кредит, повністю відповідає волевиявленню сторін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять посилань на такі порушення норм процесуального права, щоб могли бути підставою для скасування судового рішення.

Рішення суду в іншій частині вимог та грошової одиниці визначення боргу сторонами не оскаржується.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4 - відхилити, а заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 вересня 2010 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: