Справа № 415/6229/15-ц
Провадження № 2/415/3747/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарі Нескородовій Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що квартира №23, розташована в будинку №1 по вул. Липовенка м. Алчевськ Луганської області належить на праві власності відповідачу. Право власності зареєстровано. 08 жовтня 2014 року вона сплатила відповідачу за придбану квартиру №23, розташовану в будинку №1 по вул. Липовенка м. Алчевськ Луганської області суму у розмірі 23000,00 грн. на підтвердження продажу зазначеної квартири відповідач передала їй комплект ключів від квартири, а вона у свою чергу прийняла майно у володіння, розпочала ремонтні роботи. Відповідач повідомила, що одразу не зможе посвідчити договір нотаріально і їй потрібен час аби зібрати документи необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та, що на це їй знадобиться не більше двадцяти днів. З огляду на це нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу домовились не пізніше 29 жовтня 2014 року. Після спливу обумовленої ними дати нотаріального посвідчення договору вона звернулась до відповідача з проханням повідомити час та місце нотаріального посвідчення договору. Вона зазначила, що сама передзвонить їй та повідомить час та місце. По теперішній час, договір купівлі-продажу зазначеної квартири так і залишився не посвідченим нотаріально. Неможливість укладення договору купівлі-продажу підтверджується, розясненням нотаріуса. Відповідач також відмовляється від нотаріального посвідчення договору за межами м. Алчевськ.

На підставі викладеного просила суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №23, розташованої в будинку №1 по вул. Липовенка м. Алчевськ Луганської області, укладений 08 жовтня 2014 року між ОСОБА_1, як покупцем, та ОСОБА_2, як продавцем, а також визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру №23, розташовану в будинку №1 по вул. Липовенка м. Алчевськ Луганської області.

Позивач ОСОБА_1В в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Згідно зі ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, межі здійснення цивільних прав фактично виражаються у формі «дозволено все, що не заборонено законом».

Відповідно до ст. 344 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України "Про здійснення державних закупівель", на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам тощо.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно з ОСОБА_3 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист прав власності та інших речових прав» від 21.12.2012р., при вирішенні справ про визнання дійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна з підстав, передбачених частиною другою статті 220 ЦК України,… суд може визнати таких договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Вирішуючи такий спір, слід звернути увагу, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 220 та 640 ЦК України повязується з держаною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже не створюють прав та обовязків для сторін.

Слід звернути увагу на те, що з 01 січня 2013 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, із зазначеної дати (01.01.2013р.- набрання чинності змін в законодавство) скасовується обовязок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення. За таких обставин, підставі для відмови в задоволенні позову у суду не має.

Матеріалами справи встановлено, що згідно із договором купівлі продажу квартири від 26.06.2009 р. посвідченого приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_4 за р. №567, ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_2 прийняла однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та сплатила за неї обумовлену суму.

Згідно з ОСОБА_4 з про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за ОСОБА_2.

Відповідно до розписки від 08.10.2014р. ОСОБА_2, отримала від ОСОБА_1 суму в розмірі 23 000 грн. за придбання квартири №23, що розташована за адресою: м. Алчевськ, вул. Липовенка, буд. 1.

Згідно з висновків про вартість майна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 оцінена в суму 24850,00 грн. Незалежною експертною оцінкою «НЕО» від 19.12.2014р.

Таким чином, судом встановлено, що між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість про продаж квартири за адресою: АДРЕСА_3, і внаслідок цієї домовленості між ними, продавцем була написана розписка про отримання грошей за продану квартиру, однак, всупереч вимогам ст.ст. 210, 640 ЦК України даний договір купівлі-продажу, який укладається у письмовій формі, та підлягає нотаріальному посвідченню не був нотаріально посвідчений.

Згідно з листа №30/01-22 від 07.09.2015р. приватного нотаріуса Перевальського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_6 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме в посвідченні договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, оскільки згідно Наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014р. №953/5 зі змінами «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних та державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів до закінчення антитерористичної операції на сході України.

Окрім цього з позовної заяви вбачається, що відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення договору за межами міста Алчевська. За таких обставин, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, а саме позивач прийняв у своє володіння квартиру, а відповідач отримав грошові кошти за продаж вищезазначеної нерухомості, однак в звязку з тим, що доступ до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України тимчасово припинений, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення за межами міста Алчевська, з метою захисту прав позивача, суд приймаючи до уваги визнання позову відповідачем та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати дійсним договір купівлі продажу та визнати право власності на будинок.

Враховуюче наведене, суд прийшов до висновку про те, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 209, 220, 328, 392, 626, 638, 640, 655, 657 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Прийняти визнання позову ОСОБА_2.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири №23, розташованої в будинку №1 по вул. Липовенка м. Алчевськ Луганської області, укладений 08 жовтня 2014 року між ОСОБА_1, як покупцем, та ОСОБА_2, як продавцем.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру №23, розташовану в будинку №1 по вул. Липовенка м. Алчевськ Луганської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА