НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5157/15
№ 2/183/2901/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Дубовенко І.Г.,

при секретарі Литвиновій У.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом ОСОБА_2, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1 укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05 березня 2013 року дійсним та визнати право власності на зазначений автомобіль.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 05 березня 2013 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1. А нотаріально була посвідчена довіреність на його імя та на імя його дружини ОСОБА_3 Автомобіль був придбаний пошкоджений за 2800 доларів США, а після закінчення ремонту, закінчився і строк довіреності, що позбавило його можливості оформити договір купівлі-продажу нотаріально. Він намагався звязатися з відповідачем для оформлення договору купівлі-продажу, однак не зміг, у звязку з чим вимушений був звернутися до суду з позовом.

Позивач вважає, що оскільки він повністю сплатив кошти за автомобіль відповідачеві, прийняв майно та користується ним, наглядає за ним, тобто сторони досягли всіх істотних умов договору, а відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення договору, то вказаний договір підлягає визнанню дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України.

В судове засідання сторони не зявились, позивач направив на адресу суду телеграму в якій просить справу розглянути за його відсутності, а відповідач про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена судом, про причини неявки суд не повідомила.

В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог позивача відмовити з наступних підстав.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За вимогами ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Позивач посилається на те, що ним передано відповідачу 2800 доларів США, в рахунок проданого транспортного засобу, автомобілю НОМЕР_1. Будь-яких підтверджень цього позивачем не надано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу TOYOTA YARIS, д/н НОМЕР_2 власником зазначена ОСОБА_2 та вписаний ОСОБА_4, як особа що має право керувати автомобілем.

Відповідно до ст. 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зі статей 317, 319 ЦК випливає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній форми досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог ст. 220 ч.2 ЦК України, на яку позивач посилається, як на підтвердження своїх позовних вимог, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Однак, положення цієї статті не можуть бути застосовані, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину або сторони не дійшли згоди по всіх істотних його умовах. Також, правило ст. 220 ЦК України не поширюється на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, як то договір купівлі-продажу майна, оскільки момент вчинення такого правочину відповідно до ст. 210,640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними і такими, що не породжують для сторін прав і обов'язків.

В судовому засіданні не доведений той факт існування договору купівлі-продажу, а також те, що відповідач ухилявся від нотаріального оформлення угоди.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух», транспортний засіб полягає в обов'язковій державній реєстрації, що передбачає здійснення комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформлення і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Підстави набуття права власності на транспортні засоби чітко визначені цивільним законодавством.

Відповідно до п. п. 2,7, 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Відповідно до абзацу другого п. 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: - довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація (450-2012-п) на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби.

Тобто, виходячи з вищевикладеного, не засвідчений нотаріально договір купівлі-продажу не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація транспортного засобу та який підтверджує правомірність придбання транспортного засобу.

Виходячи зі змісту ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Будь-яких із перелічених у абзаці другому п. 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, документів, що підтверджують правомірність придбання ним спірного транспортного засобу, які засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.

Таким чином, суд, аналізуючи подані позивачами докази у справі, приходить до висновку, що позивачем не надано суду безперечних доказів підстав набуття права власності на спірний автомобіль, у зв'язку із чим приходить до висновку щодо відсутності правової підстави для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивачі не звільнені від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 57-60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Г.Дубовенко