АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-223 Головуючий у 1-й інстанції - Тітов М.Ю.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року задоволені частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Суд звернув стягнення на квартиру 30,10 кв. метрів, житловою площею 15,10 кв. метрів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу даного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо корегування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки для задоволення вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" за кредитним договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року, яка станом на 14 лютого 2013 року складає 1 402 097 грн. 37 коп., що складається з: 476 041 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом, 375 614 грн. 40 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 422 977 грн. 77 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору, 127 463 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова).

Суд виселив ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено. Судом вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.153-158).

В суд апеляційної інстанції представник ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду позивач повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ПАТ КБ "ПриватБанк" 5 січня 2015 року (а.с.182).

19 лютого 2015 року представник позивача Денисова О.Ю. через канцелярію суду подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у відсутність представника ПАТ КБ "ПриватБанк", апеляційну скаргу не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у її задоволенні (а.с.183).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність представника позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., представника відповідача - ОСОБА_3, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

23 січня 2008 року між сторонами укладений договір №K2S4GI, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 483 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 січня 2028 року.

Згідно з п.5.3.2 Кредитного договору,відповідач зобов'язався повернути кредит в сумі, вказаній у п.1.1 цього договору, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строках та на умовах, що визначені цим договором.

Борг відповідача станом на 14 лютого 2013 року становить 1 402 097 грн. 37 коп., що складається з: 476 041 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом, 375 614 грн. 40 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 422 977 грн. 77 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору, 127 463 грн. 40 коп. - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 23 січня 2008 року сторони уклали договір іпотеки №K2S4GI, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 30,10 кв.м, житловою площею 15,10 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 652 000 грн.

Позивачем 17 листопада 2012 року було направлено на адресу відповідача листа вимогу №30.1.0.0/2-0F0 з вимогою погасити заборгованість по кредитному договору №K2S4GI від 23 січня 2008 року.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача з квартири, що є предметом іпотеки.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідача із квартири, на яку звертається стягнення, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом невірно застосовані до спірних правовідносин положення Закону України "Про іпотеку" та ЖК України, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Відповідач посилається на те, що за відсутності належних даних про вручення відповідачу письмової вимоги іпотекодержателя про добровільне виселення, суд дійшов до необґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про виселення.

Водночас, за правилом статті 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в

іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічне положення містить змінена згідно із Законом № 3795-VI (3795-17) від 22 вересня 2011 року ч.3 ст. 109 ЖК - після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому відповідно до першого речення ч.3 ст. 109 ЖК звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпетекодержателем ч.2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку". З урахуванням ч.2 ст. 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У даному конкретному випадку, ураховуючи викладене у контексті фактичних обставин справи, права ПАТ КБ «ПриватБанк» як іпотекодержателя в ході процедури звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є порушеними та підлягають захисту шляхом примусового виселення відповідача із квартири АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції у цій частині дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині немає.

Водночас, доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що при визначенні розміру заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення якої проводиться звернення стягнення на предмет іпотеки, районним судом безпідставно не застосована позовна давність до позовних вимог про стягнення пені, а також при одночасному стягненні пені та штрафу за одне й те саме порушення - порушення позичальником строків погашення кредиту та сплати відсотків, всупереч вимогам ст. 61 Конституції України судом допущена подвійна відповідальність за одне й те саме правопорушення, можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на майно в рахунок погашення штрафу та підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині визначення розміру пені, яка входить до складу заборгованості ОСОБА_4, виходячи з наступного.

При вирішенні позовних вимог про звернення стягнення на майно в рахунок погашення штрафу та пені за кредитним договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року у розмірі 127 463 грн. районний суд не звернув увагу на наступні обставини.

Зі змісту положень розділу шостого кредитного договору №K2S4GI від 23 січня 2008 року - відповідальність сторін (а.с.20), убачається наступне.

При порушенні позивальником будь-якого зобов'язання, передбачених п. п. 2.4., 6.2. даного Договору, кредитор має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки (п. 6.4. Договору). При цьому п. 2.4. Договору визначені строки та порядок погашення кредиту та відсотків, п. 6.2. Договору визначений порядок нарахування і сплати відсотків у подвійному розмірі на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

При порушенні позичальником строків платежів по зобов'язанням, передбаченим цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі в межах 10% від суми невиконаного зобов'язання (п.6.6. Договору).

Відповідно до наданого позивачем на підтвердження розміру заборгованості розгорнутого розрахунку штраф у розмірі 127 463 грн. 39 коп. визначений у відсотках від суми заборгованості. Розрахунок штрафу позивачем не наведений, пеня нарахована за період з травня 2008 року по лютий 2013 року (а.с.8-11).

Водночас, виходячи із визначеного позивачем у розрахунку станом на 14 лютого 2013 року розміру заборгованості за кредитом - 1 274 633 грн. 97 коп., яка включає заборгованість по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені (476041,80 + 375614,40 + 422977,77), та розміру зазначеного у цьому розрахунку штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 127 463 грн. 39 коп., шляхом виконання однієї арифметичної дії - ділення, можна встановити, що штраф в указаному розмірі нарахований у тому числі і на пеню (1 2174 463,39 : 127 4 63,39 = 10 = 10%).

Аналізуючи указані положення кредитного договору у їх сукупності та взаємному зв'язку із конкретними обставинами даної справи, суд приходить до висновку, що і пеня і штраф нараховані кредитором за одне й те саме правопорушення - несплату кредиту та відсотків за користування кредитом (порушення позичальником строків платежів по зобов'язанням, передбаченим кредитним договором), за весь час прострочення сплати, у тому числі більш ніж на 30 днів. Крім того, штраф нарахований у тому числі і на пеню. Тобто має місце нарахування кредитором неустойки на неустойку.

Ураховуючи наведене у сукупності із положеннями ст. 61 Конституції України суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на майно в рахунок погашення штрафу за кредитним договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року у розмірі 127 463 грн. 40 коп., а тому оскаржуване рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

З матеріалів справи також убачається, що у заяві про перегляд заочного рішення та у запереченнях на позов представник відповідача вказувала на необхідність застосування спеціальної позовної давності в один рік до позовних вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу), які нараховані позивачем за 2009-2013 роки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до матеріалів цивільної справи позов до суду поданий (надісланий поштою) у лютому 2013 року (а.с.39).

З наданого позивачем на підтвердження заявленого позову розрахунку розміру пені за період з 14 лютого 2012 року по 14 лютого 2013 року (а.с.123-124) вбачається, що розмір пені становить 520 767 грн. 05 коп.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У даному конкретному випадку при перевірці цього розрахунку (а.с.123-124) у взаємному зв'язку із розрахунком загального розміру заборгованості за період з 23 січня 2008 року по 14 лютого 2013 року (а.с.8-11) убачається, що розмір пені у графі "заборгованість з пені (накопич)" відображається накопичувальним підсумком.

Таким чином, для визначення розміру пені за період, який не оспорюється відповідачем, що підтвердила представник відповідача під час апеляційного розгляду, - з 14 лютого 2012 року по 14 лютого 2013 року, слід або від загального визначеного накопичувальним підсумком розміру пені - 520 767 грн. 05 коп. (а.с.124), відняти визначений накопичувальним підсумком розмір пені станом на 24 січня 2012 року (дата, що передує періоду стягнення; а.с.10) - 316 723 грн. 75 коп. (520 767,05 - 316 723,75 = 204 043,30), або визначити суму усіх рядків графи «сума пені нарахована» у розрахунку розміру пені за період з 14 лютого 2012 року по 14 лютого 2013 року (а.с.123-124) (12717,74 + 1413 + 471,68 + 13458,49 + 1445,75 + 3432,18 + 10296,36 + 491 + 13498,83 + 999,89 + 500,95 + 6624,89 + 8153,69 + 509,61 + 1530,98 10904,53 + 1557,69 + 1557,03 + 520,04 + 15860,24 + 2117,71 + 3768,35 + 7536,23 + 3229,44 + 1078,01 + 15341,28 + 548,96 + 16726,95 + 1675,05 + 15315,12 + 1136,61 + 16729,77 + 577,70 + 12317,55 = 204 043 грн. 30).

За результатами проведення указаних арифметичних розрахунків розмір пені за період з 14 лютого 2012 року по 14 лютого 2013 року становить 204 043 грн. 30 коп.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині визначення розміру пені, яка входить до складу заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року, шляхом зменшення розміру пені з 422 977 грн. 77 коп. до 204 043 грн. 30 коп.

Оскільки указаний розмір пені не перевищує розміру збитків кредитора унаслідок невиконання зобов'язання боржником, підстав для застосування до спірних правовідносин ч.3 ст. 551 ЦК України суд не вбачає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на майно в рахунок погашення штрафу за кредитним договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року у розмірі 127 463 грн. 40 коп. та зменшенням розміру пені з 422 977 грн. 77 коп. до 204 043 грн. 30 коп., а також у зв'язку з тим, що відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV право продажу предмета іпотеки повинне здійснюватись іпотекодержателем від свого імені, а не від імені відповідачів - іпотекодавців, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця, абзац другий резолютивної частини рішення слід викласти у новій редакції.

При цьому апеляційний суд, виходячи з положень ч.1 ст. 303 ЦПК України, ураховує ту обставину, що апеляційна скарга представника відповідача не містить доводів на спростування висновків районного суду про надання ПАТ КБ «ПриватБанк» конкретних повноважень для продажу іпотекодержателем предмета іпотеки від свого імені.

Керуючись ст.303, 307-309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року в частині вирішення позовних вимог про звернення стягнення на майно в рахунок погашення штрафу за кредитним договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року у розмірі 127 463 грн. 40 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року в частині визначення розміру пені, яка входить до складу заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року, змінити.

Зменшити розмір пені з 422 977 грн. 77 коп. до 204 043 грн. 30 коп. (Двісті чотири тисячі сорок три грн. 30 коп.).

У зв'язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення викласти у наступній редакції.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) за кредитним договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року, яка станом на 14 лютого 2013 року складає 1 055 699 грн. 50 коп. (Один мільйон п'ятдесят п'ять тисяч шістсот дев'яносто дев'ять грн. 50 коп.), у тому числі: 476 041 грн. 80 коп. - заборгованість за кредитом; 375 614 грн. 40 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 204 043 грн. 30 коп. - пеня, звернути стягнення на належну ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності квартиру, що складається з однієї жилої кімнати зі всіма об'єктами, функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 30,10 (тридцять цілих десять сотих) кв. метрів, жилою площею 15,10 (п'ятнадцять цілих десять сотих) кв. метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - предмет іпотеки за договором №K2S4GI від 23 січня 2008 року, шляхом її продажу від імені Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку", із наданням Публічному акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" права: отримання витягу з Державного реєстру прав власності; проведення дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови; проведення дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування; проведення усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко