АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2612/15 Справа № 202/2908/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г, Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ялової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про вселення та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково: усунено перешкоди ОСОБА_4 та неповнолітній ОСОБА_5 у користуванні житлом квартирою АДРЕСА_1

Вселені ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального права та без врахування обставин у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу відповідача необхідно відхилити із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі із 01.08.1987 року. За рішенням відділу РАГС виконкому Індустріальної районної ради у місті Дніпропетровськ від 21 листопада 2000 року шлюб між сторонами було розірвано.

06 лютого 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Індустріальної райради народних депутатів міста Дніпропетровськ №16 від 19.01.2001 року ОСОБА_3 була надана службова, окрема однокімнатна квартира АДРЕСА_1 житловою площею 14,8 м2 на склад сім'ї із двох осіб - ОСОБА_3 - основний квартиронаймач, ОСОБА_4 - дружина.

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної Ради від 17.08.2001 року №695 ця квартира була виключна із числа службових.

Згідно довідки КЖЕП №21 від 16.01.2014 року №111 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, колишня дружина ОСОБА_4 та дитина ОСОБА_5, 2000 року народження (а.с.49).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьками є: батько - ОСОБА_6, матір - ОСОБА_7 ( а.с.67).

Відповідно до висновку Управління по опіці та піклуванні Адміністрації міста Нижньовартівська про можливість встановлення опіки над неповнолітньою ОСОБА_5 від 07.06.2006 року, правовими підставами для встановлення опіки є те, що мати дитини померла 19 березня 2005 року (а.с. 78), а батько позбавлений батьківських прав (а.с.79), ОСОБА_4 є тіткою дитини, адміністрація міста вважає, що встановлення опіки над неповнолітньою відповідає інтересам дитини (а.с.68).

Згідно до постанови голови м. Нижньовартівська Ханти-Мансійського автономного округу - Юрти від 15.06.2006 року за №505 ОСОБА_4 призначена опікуном над дитиною ОСОБА_5 ( а.с.80).

Згідно до висновку Органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 23.05.2006 року за №18/4-159 громадянці ОСОБА_4, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 про можливість бути опікуном по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_4 може бути опікуном ( а.с.69).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 17.11.2006 року №905 про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на реєстрацію. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, надано дозвіл ОСОБА_4, яка є опікуном над малолітньою ОСОБА_5 на реєстрацію підопічної за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.75).

Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 20.05.2011 року №214 надано дозвіл ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на здійснення приватизації квартири за наявності реєстрації місця проживання та права користування житлом підопічної дитини ОСОБА_5 Л.М.25.07.2000 р.н. ( а.с. 73-74).

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 25.01.2013 року №12 закріплено житло за адресою: АДРЕСА_1 за дитиною, позбавленою батьківського піклування ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, де вона має право користуватися житловим приміщенням.

Призначено опікуна ОСОБА_4 відповідальною за збереження житла в належному стані, за адресою: АДРЕСА_1 та інформувати раз на рік службу у справах дітей Індустріальної районної у місті ради щодо збереження житла за вказаною адресою (а.с.12-13,71-72).

Судом встановлено, що квартира не приватизована, відповідач не заперечував, що ним були змінені замки в квартирі, і позивачка та неповнолітня дитина не мають доступу в квартиру, позивачка неодноразово зверталася до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із заявами про неможливість користування спірною квартирою у зв'язку з чиненням перешкод відповідачем, що підтверджується письмовими доказами ( а.с.6,7,8,9,10) та показаннями сторін, а також тим, що в спірній квартирі знаходяться речі позивачів.

До вказаних правовідносин суд застосував положення ст.64 ЖК України, ст.247 СК України, та врахувавши той факт, що відповідач перешкоджає позивачам проживати в спірній квартирі, а за неповнолітньою дитиною, яка позбавлена батьківського піклування закріплено спірне житло, від обов'язків опікуна ОСОБА_4 не звільнена, тому суд прийшов до висновку, що позов доведений в частині усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. Відповідно до ст.88 ЦПК України. із відповідача суд стягнув на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 243,6 грн.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка у жовтні 2012 року забрала свої речі та виїхала на інше постійне місце проживання у власний будинок, де проживає до цього часу, оскільки ці доводи суперечать встановленим обставинам у справі.

Відповідно до вимог ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

А відповідно до вимог ст.247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування має право: на проживання в сім'ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку.

В судовому засіданні знайшло підтвердження те, що відповідно до довідки КЖЕП №21 від 16.01.2014 року №111 в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_3, колишня дружина ОСОБА_4 та дитина ОСОБА_5, 2000 року народження (а.с.49).

Висновком Індустріального РВ ДМУ ГУМВС в Дніпропетровській області та заявами ОСОБА_4 підтверджується факт неприязних стосунків між сторонами, та перешкоджання позивачці та її неповнолітній підопічній проживати за вказаною адресою (а.с.6,8-9). В судовому засіданні відповідач не заперечував факту заміни замків на вхідних дверях квартири.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.07.2009 року ОСОБА_4 на праві власності належить садовий будинок із господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 (а.с.47-48).

Отже позивачці належить садовий будинок, який призначений для сезонного використання, а тому не є житлом, оскільки не призначений для постійного проживання.

Тому відповідач не спростував висновки суду щодо чинення перешкод позивачці, та щодо наявності її речей у спірній квартирі.

Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відповідач не надав суду достовірних та належних доказів щодо добровільного виселення позивачки у інше житлове приміщення, а також щодо наявності у неї іншого житла.

У зв'язку із чим апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: