Справа № 0907/2-5925/2011
Провадження № 22-ц/779/2018/2015
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

за участю: представника ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» Злепка Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» про визнання договору іпотеки припиненим та вилучення відомостей з реєстру, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2015 року задоволено позов ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» 650485,03 доларів США заборгованості за кредитними договорами.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» 463115,07 доларів США заборгованості за кредитними договорами.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» по 607 грн. судових витрат.

Вказаним рішенням задоволено зустрічний позов ОСОБА_4

Припинено договір іпотеки з майновим поручителем від 31.08.2007 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» , зареєстровани й в реєстрі за №2550, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Глущенко І.В.

Вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відомості про обтяження нерухомого майна-нежитлових приміщень, розташованих на першому поверсі будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_8

На дане рішення суду ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що у суду не було правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з неї, як з поручителя. Оскільки право на дострокове стягнення боргу по кредиту, передбачене договором і законом виникло у банку в 2009 році, натомість вимогу до поручителя банком було пред'явлено тільки в 2011 році, тобто з пропуском встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

Також апелянт зазначає, що розмір заборгованості по генеральній кредитній угоді від 31.08.2015 року збільшився без її, як поручителя згоди, оскільки додатковою угодою від 01.03.2010 року без відома банком та позичальником внесено зміни до графіку повернення кредиту, зокрема пролонговано сплату кредиту, внаслідок чого збільшилась сума процентів за користування кредитом порівняно з кредитною угодою.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з неї в солідарному порядку, апелянт просила скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль» доводи апеляційної скарги не визнав, просить її відхилити, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

В судове засідання ОСОБА_5, ОСОБА_4, будучи належно повідомленими про розгляд справи, не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль», дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає, до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що рішення суду ПАТ «Райффайзенбанк «Аваль», ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не оскаржували, то воно переглядається судом апеляційної інстанції виключно у частині, що стосується задоволення позовних вимог до ОСОБА_5

Як встановлено судом першої інстанції, 31.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено Генеральну кредитну угоду №114, згідно якої Банк зобов'язувався надавати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди і які є невід'ємними її частинами. Пунктом 1.2. Генеральної кредитної угоди, сторонами визначено, що загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках кредитної угоди кредитами, не повинен перевищувати суми, еквівалентної 200 000 доларів США.

На підстав кредитних договорів №010/14-10-618G114 від 31.08.2007 року, та №010/14-10-907G14 від 27.11.2007 року позичальником було отримано грошові кошти на суму 100 000 доларів США зі сплатою 12,75% річних за користування кредитом, та 505 000 грн. зі сплатою 20,00% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном погашення до 31.08.2017 року та 25.07.2017 року відповідно.

Згідно додаткової угоди №114-1 від 24.01.2008 року, пункт 1.2. Генеральної кредитної угоди змінено, та встановлено ,що загальний розмір позичкової заборгованості не повинен перевищувати 240 000 доларів США., а на підставі укладеного кредитного договору №010/14-10/26G14 від 24.01.2008 року позичальником отримано грошові кошти на суму 40 00 доларів США зі сплатою 12,75 % річних за користування кредитом,та кінцевим терміном повернення до 28.08.2017 року.

В подальшому пункт 1.2. Генеральної кредитної угоди розмір позичкової заборгованості позичальника змінено, та встановлено,що такий не повинен перевищувати 250 00 доларів США, а на підставі кредитного договору №010/14-10/27G9 від 24.01.2008 року позичальником отримані 250 000 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитом, та кінцевим терміном погашення 23.01.2015 року.

Факт одержання позичальником грошових коштів, підтверджується меморіальними ордерами, копії яких містяться в матеріалах справи.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами, позивач здійснив нарахування заборгованості. Так станом на 23.10.2014 року сума заборгованості становила:

за кредитним договором №010/14-26G114 від 24.01.2008 року-24 857,29 доларів СШП;

за кредитним договором №010/14-10G14 від 24.01.2008 року -463 115,07 доларів США;

за кредитним договором №010/14-10-907G114 від 27.11.2007 року -931 792,60 грн.;

за кредитним договором №010/14-10-618G114 від 31.08.2007 року -162 512, 67 доларів США.

Зазначених обставин жодна із сторін не оспорює.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягуючи заборгованість з боржника та його поручителя - ОСОБА_5, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що взяті на себе за умовами договору грошові зобов'язання ОСОБА_4 належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає до стягнення солідарно з боржника та його поручителя.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Що стосується посилання апелянта на збільшення відсоткової ставки без згоди поручителя, то такі не відповідають дійсності. Так, згідно п.1.2 договорів поруки ОСОБА_5 як поручитель, взяла на себе зобов'язання відповідати по боргових зобов'язаннях боржника, які виникають з умов Генеральної кредитної угоди та всіх додаткових кредитних угод, що укладені, та можуть бути укладені в її межах. Крім того, в матеріалах справи містяться копії заяв, в яких ОСОБА_5 надавала письмово свою згоду на укладення її чоловіком (боржником) ОСОБА_4 додаткових угод до кредитних договорів, в тому числі і щодо збільшення відсоткової ставки.

Що стосується пропуску позивачем строку пред'явлення вимоги до поручителя, то такі не приймаються судом до уваги, оскільки строк виконання основного зобов'язання вказаний в Генеральних кредитних угодах №114 від 31.08.2007 року та №9 від 24.01.2008 року встановив 30.08.2017 року та 23.01.2015 року відповідно. В подальшому, строк виконання основного зобов'язання при укладенні кредитних договорів,сторонам не змінювався. Позов пред'явлено банком у 2011 році.

Отже, строк пред'явлення вимоги позивачем не пропущено.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв