Номер провадження 2/754/2403/15
Справа №754/3595/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони останнім часом однією сімєю не проживають, оскільки у них виникають непорозуміння з більшості питань щодо ведення господарства, побутових питань. Внаслідок цього їх стосунки погіршились, шлюбні відносини між ними припинені. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сімї неможливим. У звязку з викладеним позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить шлюб між сторонами розірвати.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до позивачки ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з 1992 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі ними було за спільні кошти придбано спільне майно, а саме квартира АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру оформлено на ОСОБА_1 Враховуючи те, що на даний час вирішується питання про розірвання шлюбу, він вважає, що у подальшому відповідачка може позбавити його житла, у зв"язку з чим вимушений звернутися до суду із даним зустрічним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 повністю підтримала свої позовні вимоги, а також категорично заперечувала проти задоволення зустрічного позову, зважаючи на те, що спірна квартира придбана за її власні кошти, а тому поділу не підлягає. На підставі викладеного позивачка просила суд її позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, проти зустрічного позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, повністю підтримав зустрічний позов, просив його задовольнити. Зазначив, що вони багато років прожили разом, а тому вважає розірвання шлюбу недоцільним.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, повністю підтримав зустрічний позов, просив його задовольнити.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, його представника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 грудня 1992 року у Печерському РАГСі м. Києва, актовий запис № 836.

Від шлюбу дітей не мають.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім"ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з"ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов ОСОБА_1 задоволенню, так як сторони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, а тому шлюб повинен бути розірваний.

Що стосується зустрічних позовних вимог, то судом встановлено наступне.

З письмових матеріалів справи вбачається, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Вказана квартира належить на праві власності позивачці ОСОБА_1, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 23.12.1999 року.

Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

В своїх зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 просить визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, мотивуючи це тим, що квартира є спільним майном подружжя. Відповідачка, заперечуючи проти цього, зазначає, що квартиру вона придбала за особисті грошові кошти, отримані від продажу квартири, що належала їй та її матері.

Так, судом встановлено, що 23.12.1999 року було оформлено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2. Відповідно до даного Договору продаж було здійснено позивачкою ОСОБА_1 та її матір"ю ОСОБА_4, яким квартира належала на праві власності у рівних долях, за 8200 грн., що підтверджується договором. Даний Договір був посвідчений приватним нотаріусом Івановим П.Ю.

В той же день 23.12.1999 року позивачка ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 15000, 00 грн., що підтверджується договором.

Як вбачається з вищевказаних договорів ? частина квартири АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_1, а тому вважається її дошлюбним майном. Вартість ? частини квартири становить 4100 грн. (8200 грн.:2).

Придбання спірної квартири було здійснено на 15000, 00 грн.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов"язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Враховуючи те, що на придбання спірної квартири позивачкою було витрачено особисті кошти, отримані від продажу власної квартири, а саме у розмірі 4100, 00 грн., суд вважає, що частки подружжя у спірній квартирі повинні бути визначені наступним чином.

Доля позивачки ОСОБА_1 становить - 9550, 00 грн. (4100, 00 грн. + 5450, 00 грн. (15000 - 4100 = 10900 - спільна сумісна власність, 10900:2 - 5450, 00 грн. - частка кожного із подружжя у спірній квартирі).

Доля відповідача ОСОБА_2 становить - 5450, 00 грн.

Таким чином, доля позивачки становить 64/100 частин квартири (9550, 00 грн.:15000, 00 грн.), а доля відповідача - 36/100 частин квартири (5450, 00 грн.:15000, 00 грн.).

Виходячи з вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на частину квартири підлягають частковому задоволенню, за відповідачем повинно бути визнано право власності на 36/100 частин квартири АДРЕСА_1, а за позивачкою повинно бути визнано право власності на 64/100 частин вказаної квартири, з урахуванням її власної частки у спірному майні.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн., а з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 60, 61, 62, 68-71, 74, 110, 112 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 29 грудня 1992 року Печерським РАГСом м. Києва, актовий запис № 836, розірвати.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 36/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 64/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654, 00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: