У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Шеремет А.М., Шимківа С.С.,

секретаря судового засідання: Пиляй І. С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чікової Тетяни Анатоліївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2015 року по справі за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2015 року позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_1, 1990 року народження, батьківських прав стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прийомної матері ОСОБА_4, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частки її доходу, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн..

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1-

_____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1000/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Рогозін С.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

адвокат Чікова Т.А. покликається на незаконність вказаного рішення в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_1 бажає спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні. Після звільнення з місць позбавлення волі 07 жовтня 2013 року вона збирала документи для того щоб повернути дитину, однак не встигла зібрати документи та повернути дитину в зв'язку з тим, що була засуджена та на даний час відбуває покарання.

Зазначає, що вироком Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05 грудня 2013 року ОСОБА_1 засуджена за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Нахімівського районного суду м. Севастополя від 05 грудня 2011 року, остаточне покарання їй призначено у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок вона вважає незаконним та намагалась його оскаржити, однак в зв'язку з політичною ситуацією на Україні та анексією АР Крим не змогла скористатись своїм правом на оскарження.

Також вказує, що на даний час дитина виховується в сім'ї, яка бажає виїхати за кордон. ОСОБА_1 не заперечувала проти надання дозволу на вивіз дитини, однак, якщо її дитина буде усиновлена сім'єю, яка виїде за кордон, то це ускладнить повернення дитини і вона не зможе з нею бачитись.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

У судове засідання ОСОБА_1 та її представник адвокат Чікова Т.А. не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв від них не надходило.

Прокурор, представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликалися на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що мати малолітнього ОСОБА_3 тривалий час не виконувала свої батьківські обов'язки, не цікавилася долею сина, не спілкувалася з ним, не утримувала матеріально, не виявляла до нього щонайменшої батьківської турботи, неодноразово вчиняла умисні злочини, в тому числі і проти дітей, що характеризує її вкрай негативно.

Малолітній ОСОБА_3 проживає в прийомній сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з лютого 2012 року, де йому створені належні умови, сімя ОСОБА_4 виявила бажання усиновити ОСОБА_3.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах та відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулася прийомна мати прийомної сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_4, з заявою від 14 серпня 2014 року про вирішення питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, стосовно малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до розпорядження голови Ленінської районної державної адміністрації м. Севастополя від 12 березня 2010 року № 109-р., малолітньому ОСОБА_3 було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та передано під опіку державного закладу. Підставою для прийняття такого рішення було те, що мати дитини, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі постанови Нахімовського районного суду м. Севастополя від 22 вересня 2009 року у справі № 1-515/09 взята під варту за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з утриманням її у слідчому ізоляторі № 15 м. Сімферополя.

Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 23 лютого 2010 року № 2, сформованим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі.

Відповідно до розпорядження голови Нахімовської районної державної адміністрації м. Севастополя від 01 лютого 2012 року № 39-р було створено прийомну сім'ю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і влаштовано на виховання та спільне проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

28 березня 2014 року прийомна сім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прибула до м. Рівного із м. Севастополя АР Крим. Сім'я зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. В даний час проживає за адресою АДРЕСА_1.

З вступної частини вироку Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05 грудня 2013 року у справі № 765/6833/13-к, судом встановлено, що мати дитини ОСОБА_1 до та після народження сина неодноразово вчиняла злочини та була судима:

· 25 січня 2008 року Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. 185 ч. І КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

· 22 травня 2009 року Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст.ст. 186 ч. 3, 190 ч. 1, 296 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробувальним строком на 2 роки;

· 05 грудня 2011 року Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст.ст. 186 ч. 3, 190 ч. 1, 296 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнена умовно-достроково 03 липня 2013 року з невідбутим терміном 8 місяців 20 днів.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово була судима за умисні тяжкі злочини, а саме крадіжка, шахрайство, грабіж, хуліганство.

Згідно постанови Нахімовського районного суду м. Севастополя від 22 вересня 2009 року була оголошена в розшук.

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що вона була затримана та взята під варту через декілька місяців після народження сина, вихованням його майже не займалась.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неодноразові судимості за умисні злочини ОСОБА_1 характеризують з негативної сторони.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що після повернення з місць позбавлення волі 03 липня 2013 року ОСОБА_1 мала можливість і була зобов'язана звернутися до органів опіки та піклування по питанню передачі сина їй на виховання.

Згідно з інформацією від 08 вересня 2014 року управління у справах неповнолітніх Нахімовського району м. Севастополя, за місцем первинного обліку ОСОБА_3, мати ОСОБА_1, із заявою про повернення дитини не зверталася.

Відповідно до інформації управління у справах неповнолітніх Ленінського району м. Севастополя від 22 вересня 2014 року № 134/3, за місцем влаштування ОСОБА_3, мати ОСОБА_1, з моменту влаштування дитини в прийомну сім'ю в органи опіки та піклування не зверталася, повернення дитини в її сім'ю не вимагала.

Не заслуговують на увагу заперечення ОСОБА_1 про те, що вона не встигла підготувати документи для звернення до відповідних органів з метою повернення дитини, оскільки для початку відповідної процедури повернення дитини їй достатньо було написати відповідну заяву та поцікавитися долею своєї дитини. Відповідачем не подано жодного доказу в підтвердження даних обставин.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Доказом того, що ОСОБА_1 не цікавиться долею свого сина є те, що ОСОБА_3 з лютого 2012 року проживає в прийомній сім'ї ОСОБА_6 та ОСОБА_4, а відповідачка до даного часу вважає, що її син знаходиться в будинку дитини і що вона, з її слів, добровільно перераховує на дитячий будинок 25 % свого заробітку.

Враховуючі встановлені обставини, колегія суддів вважає, що є достатні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини, оскільки відповідачка самоусунулася від виховання дитини та не вчиняла жодних дій для виконання батьківських обов'язків майже з часу народження дитини понад п'ять років, що в сукупності є виключно переконливими обставини для позбавлення її батьківських прав, та що буде відповідати інтересам дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування відсутні.

У відповідності до ч. 2 ст. 82 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави 243,60 гривні судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чікової Тетяни Анатоліївни відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : А.М. Шеремет

С.С. Шимків