АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/5034/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1115/15Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Корнієнка В.І. Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Полтавське відділення ПАТ «Український професійний банк», про визнання права особистої власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 09.08.1980 року по 20.11.2012 сторони перебували у шлюбі. В період шлюбу вони за спільні кошти придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою. Прохав визнати вказану квартиру спільною власністю подружжя, визнати за позивачем та відповідачкою право власності на 1/2 частину квартири за кожним як частку у спільній власності подружжя.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на квартиру, в якій вказує, що спірна квартира хоча була і придбана в період шлюбу, але здебільшого за її особисті кошти від продажу майна, отриманого у спадщину. Оскільки загальна вартість спірної квартири складає 221907 грн., 48 % вартості складають кошти, належні їй на праві особистої власності, відповідно, 1/2 частина квартири являється її особистою власністю, а поділу підлягає інша 1/2 частина квартири в рівних частинах. Просить визнати за нею право особистої власності на 3/4 частину квартири АДРЕСА_1, а також визнати за нею право власності на 1/4 частину цієї квартири, що належить ОСОБА_3, стягнувши з неї на користь останнього компенсацію вартості цієї частки в сумі 160054 грн. 96 коп. (а.с. 67-69).

Ухвалою місцевого суду від 14.01.2015 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднані в одне провадження (а.с. 95)

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволений.

Позов ОСОБА_2 задоволений частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя:

· визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., загальна вартість якої становить 615596 грн. 00 коп.

· визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,9 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м., загальна вартість якої становить 615596 грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохала рішення суду скасувати частково, визнати за нею, ОСОБА_2 право власності на ? частину спірної квартири, що була придбана за спільні кошти подружжя, зазначала, що ? частина майна, на яку суд визнав за нею право власності, придбана за її особисті кошти, а не за кошти подружжя, посилалась на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення скарги.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено фактичні обставини справи, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.1980 року по 20.11.2012 року (а.с. 8).

За час перебування у шлюбі подружжя придбало квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до укладеного 13.01.2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Полтаватрансбуд» Договору про інвестування в будівництво житла № 33.

В суді першої інстанції сторони підтвердили той факт, що перший внесок на виконання Договору про інвестування в будівництво житла зроблений у квітні 2006 року й протягом року проведено оплату в повному обсязі.

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

Відповідно до Звіту про оцінку вартості приміщення двокімнатної квартири в житлового будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість квартири станом на 26.11.2014 року становить 615596 грн. 00 коп.

Сторони погодились з даною оцінкою спірного нерухомого майна.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та частково позовні вимоги ОСОБА_2 місцевий суд пришов до висновку, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, яке розподілив між подружжям за правилами ч.1 ст. 71 СК України.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 60-61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключення з цивільного обороту.

За змістом ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено в п.п.23,24 Постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Вірно з'ясувавши обставини справи та визначивши відповідно до них правовідносини, суд першої інстанції встановив, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, яке розподілив між сторонами у відповідності до положень ч.1 ст. 71 СК України.

В ході судового розгляду справи місцевим судом вірно було проаналізовано та у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України дано оцінку доказам наданим сторонами на підтвердження та заперечення викладених в позовній заяві фактах.

Так, місцевим судом було взято до уваги доводи позивачки щодо належності їй на праві особистої власності квартири за адресою: АДРЕСА_2, яку вона продала 29.10.2004 року. Разом з тим, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що ні позивачкою, ні її представником не надано суду переконливих доводів, що отримані від продажу вищевказаного особистого майна кошти були використані для придбання спірної квартири.

Місцевим судом було також вірно встановлено, що крім спірного нерухомого майна, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період шлюбу придбано за спільні кошти ще 2 квартири. Вказане нерухоме майно, яке належало сторонам по справі на праві спільної сумісної власності подружжя, було відчужено ними в 2006 році (а. с. 103, 105).

Місцевий суд вірно взяв до уваги доводи відповідача, що вказані 2 квартири продавались ними з дружиною у зв'язку з придбанням спірної квартири, яка була придбана у 2006 році.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим судом, перший внесок на виконання Договору про інвестування в будівництво житла № 33 від 13.01.2006 року в оплату будівництва спірної квартири зроблений 27 квітня 2006 року безпосередньо після продажу однієї з квартир 18.04.2006 року, що була спільною власністю сторін (а. с. 72,103).

Посилання апелянта на те, що на протязі 2006 року вона особисто сплачувала сім платежів по 11680 грн., що не було взято до уваги місцевим судом, є необґрунтованими.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК ), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Позивачкою належними доказами не доведено , що кошти за які здійснювалися періодичні платежі були її особистою власністю.

Місцевим судом також встановлено, що загальна сума коштів, отримана від продажу обох квартир, належних сторонам у 2006 року, становить 302500 грн. (а. с. 103,105), що значно перевищує вартість спірної квартири, визначену Договором № 33 від 13.01.2006 року у розмірі 216907 грн.

Таким чином місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги твердження позивача ОСОБА_3 , що саме за рахунок цих коштів була придбана спірна квартира.

Апеляційні скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно: