Справа № 159/1403/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лесик В.О.
Провадження № 22-ц/773/814/15 Категорія: 47 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Овсієнка А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: представника позивача - Рудень П.В.,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Скулинської сільської ради Ковельського району Волинської області до ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року позов в даній справі задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,022 га по АДРЕСА_1 та за власний рахунок привести її у придатний для використання стан шляхом знесення (демонтажу) встановленої огорожі.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній наведених.

Представник позивача Рудень П.В. просив апеляційну скаргу відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у 2013 році відповідачем у справі ОСОБА_3 самовільно встановлено огорожу (паркан), якою перекрито проїзд по АДРЕСА_1. Проїзд по зазначеній вулиці шириною 4,99 м передбачений Генеральним планом забудови с.Скулин.

25 вересня 2013 року постійно діючою комісією з питань земельних відносин у складі голови комісії ОСОБА_1, депутата сільської ради ОСОБА_4 та спеціаліста землевпорядника ОСОБА_5 проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 та виявлено, що земельна ділянка площею 0,022 га по вул.Центральна (проїзд до будівель ОСОБА_6) незаконно огороджена ОСОБА_3 (а.с. 11).

Цього ж дня Скулинською сільською радою видано попередження ОСОБА_3 з вимогою в трьохденний термін до 28.09.2013 року демонтувати незаконно встановлену огорожу по вул.Центральна, у випадку невиконання про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 12).

Однак, виявлені порушення відповідачем у встановлений строк усунуті не були.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 травня 2014 року посадовими особами Державної інспекції сільського господарства у Волинській області проведено перевірку з дотримання земельного законодавства громадянкою ОСОБА_3 Встановлено, що відповідач без належних правовстановлюючих документів користується земельною ділянкою площею 0,022 га (а.с. 7).

По факту виявлених порушень Державною інспекцією сільського господарства у Волинській області складені акт та припис, якими відповідача зобов'язано в місячний строк звільнити спірну земельну ділянку шляхом демонтажу встановленої огорожі та звільнення проїзду по вулиці Центральній.

У зв'язку з невиконанням припису, громадянку ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 185-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до генерального плану забудови с.Скулин Ковельського району вбачається проїзд до запроектованої громадської вбиральні, тобто спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 незаконно займає спірну земельну ділянку площею 0,022 га по АДРЕСА_1 та не виконує вимоги власника земельної ділянки Скулинської сільської ради щодо звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку. Доводи в апеляційній скарзі на фактичне користування цією земельною ділянкою не породжують для відповідача будь-яких прав на цю земельну ділянку без належно оформлених документів на право власності чи право користування у передбаченому законом порядку.

Крім того, ч.4 ст.83 ЗК України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Встановлення огорожі на земельній ділянці, яка не виділялась відповідачу в передбаченому законом порядку підтверджується також актом обстеження земельної ділянки від 12.03.2015 року та 18.05.2015 року, розпискою ОСОБА_3 щодо забов'язання знести огорожу (а.с.10).

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: