РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

за участі прокурора Кубишкіної С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, про стягнення коштів та

за зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, до ОСОБА_1, третя особа Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація Орган опіки та піклування про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Свої вимоги мотивує тим, що 13 вересня 2010 року між ним та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. Згідно розписки ОСОБА_2 отримав від нього 40000 гривень та прийняв на себе зобов'язання повернути отриману суму грошових коштів. 26 липня 2013 року ним направлено відповідачу письмову вимогу про погашення грошової заборгованості за укладеним договором позики протягом 7 днів від дня пред'явлення цієї вимоги. 31 липня 2014 року відповідач отримав зазначену вимогу і зобов'язаний був до 07 серпня 2013 року включно погасити заборгованість, проте кошти не повернув.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 40000 гривень боргу та судові витрати в справі.

Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2013 року до участі в справі залучено ОСОБА_3, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 як опікун, оскільки на день розгляду справи судом ОСОБА_2 є недієздатним.

Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Вимогу зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2010 року ОСОБА_2 визнано недієздатним. Встановлено над ним опіку та призначено опікуна - ОСОБА_3 Згідно акта амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 10 листопада 2009 року № 1163 встановлено, що у ОСОБА_2 виявлено ознаки органічного маячного розладу, за своїм психічним станом він не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними.

Вважає, що на час укладення договору позики ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, тому такий правочини є недійсним.

Також зазначено, що розписка була написана проти волі ОСОБА_2, під тиском ОСОБА_1 у виді погроз та залякувань. У зв'язку з цим опікун ОСОБА_3 звернулась до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що 13 вересня 2010 року передав ОСОБА_2 40000 гривень в борг, які останній не повертає, чим завдає йому шкоди. Зустрічний позов вважає необґрунтованим. Оскільки кошти ОСОБА_2 отримав.

ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2, проти задоволення первісного позову заперечує. Пояснила суду, що на день укладення договору позики та написання розписки ОСОБА_2 хворів, що підтверджується медичною документацією та висновками експертизи. На той час ОСОБА_2 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому на підставі ст. 225 ЦК України такий правочин має бути визнаний недійсним. На нього здійснювався тиск, тому він і написав оспорювану розписку. Вважає, що з цих підстав зустрічний позов підлягає задоволенню.

Прокурор прокуратури Солом'янського району м. Києва підтримала зустрічний позов про визнання договору недійсним. Проти задоволення первісного позову заперечує.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його неявка розгляду справи не перешкоджає.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики на суму 40000 гривень (а.с. 5).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2010 року ОСОБА_2 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено ОСОБА_3 його опікуном (а.с. 36-37).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо укладення зазначеного договору позики, ОСОБА_1 надав суду копію розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_2 взяв у борг гроші в сумі 40000 гривень на оплату юридичних послуг і проживання у ОСОБА_1 Дана сума буде включена при майбутніх розрахунках при купівлі його частини квартири з ОСОБА_1 (а.с. 5).

25 липня 2013 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 письмову вимогу про погашення заборгованості (а.с. 6), яку останній отримав 31 липня 2013 року (а.с. 8).

З первісної позовної заяви вбачається та підтвердженого ОСОБА_1 у судовому засіданні, що отримані в борг кошти йому не повернуті.

Заперечуючи проти вимог первісної позовної заяви ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 посилалась на те, що на час укладення договору позики, останній не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій (або) не могла керувати ними, може бути визнана судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Частиною 2 цієї статті визначено, що у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

ОСОБА_3, яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_2 як опікун, звернулась в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики (а.с. 32-34).

10 жовтня 2014 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва в справі була призначена судова експертиза, яка проведена Київським міським центром судово-психіатричної експертизи.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 1000 від 25 листопада 2014 року ОСОБА_2 під час складання та підписання договору позики (розписки) 13 вересня 2010 року між ним та ОСОБА_1 страждав стійким хронічним психічним розладом: Органічне ураження головного мозку судинно-інтоксикаційного ґенезу з вираженими змінами особистості за емоційно-лабільним типом, помірно вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с. 145-148).

У своєму висновку експерти дали повний аналіз стану здоров'я ОСОБА_2 та його поведінки. Експертний висновок містить аналіз його дій, пояснень та поведінки, що документально підтверджені.

Наведене свідчить про те, що висновок експертів відповідає вимогам ст. 66 ЦПК України, містить докладний опис проведених експертами досліджень, зроблених у результаті цього висновку.

Такий доказ іншими учасниками судового розгляду не спростований.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги про визнання договору позики недійсним у зв'язку з тим, що на момент його укладення ОСОБА_2 не усвідомлював своїх дій не міг керувати ними знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Також у зустрічному позові вказується на те, що оспорювана розписка була написана проти волі ОСОБА_2, під тиском ОСОБА_1 у виді погроз та залякувань, тому має бути визнана недійсною і з цієї підстави.

У ч. 1 ст. 231 ЦК України зазначено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

На підтвердження таких обставин суду надано довідку Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 17 жовтня 2013 року та від 21 жовтня 2013 року (а.с. 42, 43).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У наданих суду довідках Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві зазначено, що 17 жовтня 2013 року ОСОБА_3 зверталась до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою з приводу можливих шахрайських дій по відношенню до її чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 42, 43).

Оцінюючи надані докази, суд вважає, що вони не підтверджують доводи позивача щодо написання розписки під тиском. Так, оспорюваний договір укладений сторонами 13 вересня 2010 року, а звернення до правоохоронних органів відбулось 17 жовтня 2013 року, вже після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення заборгованості (19 серпня 2013 року) та стосувалось вчинення можливих шахрайський дій.

Будь-яких інших доказів на підтвердження застосування до ОСОБА_2 фізичного чи психічного тиску при написанні розписку суду не надано. Зазначене у зустрічній позовній заяві ґрунтується лише на поясненнях.

Вбачається, що доводи про визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами.

З огляду на наведене, суд вважає, що в задоволенні первісного позову про стягнення коштів слід відмовити, а зустрічний позов про визнання недійсним договору позики підлягає задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення зустрічного позову, стягненню з відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 на користь підлягає судовий збір в розмірі 114 гривень 70 копійок.

Керуючись статтями 203, 215, 216, 231, 1046, 1049, 1050, 1051, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволені первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, про стягнення коштів.

Зустрічний позов ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, до ОСОБА_1, третя особа Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація Орган опіки та піклування про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір позики від 13 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 114 гривень 70 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: