Категорія 30Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
Іменем України
14 квітня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,
Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,
при секретарі Куленко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою військової прокуратури Центрального регіону України на рішення Вінницького міського суду від 26 лютого 2015 року у справі за позовом заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

встановила:
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року в задоволенні позову заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 - відмовлено.

Не погодившись із рішенням, військова прокуратура Центрального регіону України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні прокурор Сопівник А.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник особи, в інтересах якої заявлено позов прокурором військової частини НОМЕР_1 Качмар Г.М. вимоги апеляційної скарги прокурора підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 і його представник адвокат Осовський С.В. проти апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на посаді начальника відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово - економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України в період з 12.06.2008 року до липня 2012 року (а.с. 165 т. 6).

Відповідно до п. 1.3 посадових обов`язків ОСОБА_1 , визначених в Завданнях відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особового складу фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, затверджених 26.04.2010 року, начальник відділу несе персональну відповідальність за: 1) організацію підготовки, планування та узагальнення заходів управління на навчальний рік (місяць) з метою виконання завдань, покладених командувачем Повітряних Сил, начальником управління; 2) організацію проведення розрахунків потреби Повітряних Сил в грошових коштах на виплату грошового забезпечення і заробітної плати; 3) доведення до військових частин коштів, які надійшли на рахунки фінансово-економічного управління для виплати грошового забезпечення та заробітної плати; 4) організацію здійснення попереднього та поточного контролю правильності використання фондів грошового забезпечення, заробітної плати, організації фінансового господарства, штатно-тарифної дисципліни у військових частинах безпосереднього підпорядкування; 5) організацію спеціальної підготовки в навчальних групах з фахівцями фінансово-економічних органів військових частин безпосереднього підпорядкування; надання практичної допомоги начальникам фінансово-економічних відділів повітряних командувань з організації роботи та керівництву фінансово-господарською діяльністю з питань, що належать до компетенції відділу; 6) організацію та проведення перевірок стану мобілізаційної готовності фінансово-економічних органів військових частин ПС ЗС України до роботи в особливий період; 7) забезпечення безпеки інформації та охорони державної таємниці.

Відповідно до вказаних Завдань розподіли на фінансування військової частини НОМЕР_1 складались працівниками управління ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі заявок цієї військової частини, що також підписувались посадовими особами і скріплювались гербовою печаткою, а лише потім підписувались ОСОБА_4 або його заступником і передавались на затвердження начальнику ФЕУ.

Зазначене підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , допитаних судом в ході розгляду справи.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності всіх умов для відшкодування шкоди на підставі статті 1166 ЦК України, як про те просив позивач.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи і нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України п. 2 Постанови від 27.03.1992, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Із матеріалів справи вбачається, що органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачувався за ч. 2 ст. 423 КК України (в редакції, що діяла на той час) як інше зловживання службовою особою службовим становищем, вчинене з корисливих мотивів, в інших особистих інтересах, інтересах третіх осіб, що спричинило тяжкі наслідки.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 закрите на підставі ст. 5 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

За змістом статті 61 ЦПК України тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання позивача на те, що вина ОСОБА_1 в заподіянні шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 на суму 785897,06 грн., є безпідставними й не підтверджені належними й допустимими доказами по справі.

Відповідно до висновку експерта № 19/15-79 від 23.08.2012 року встановлено, що за період з березня 2010 року до листопада 2011 року у військовій частині НОМЕР_1 було виплачено перерахунок щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України на загальну суму 7858970,66 грн., в т.ч. за 2010 рік - 3353317,04 грн., за 2011 рік - 4505653,62 грн. (а.с. 116-135, т. 6). Такий висновок також міститься в акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.06.2009 року до 30.11.2011 року № 234/40/27 від 07.03.2012 року, де зазначено, що саме начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 не було забезпечено неухильне дотримання фінансової дисципліни, зокрема щодо витребування коштів в межах дійсної потреби, чим порушено вимоги п. 2.2 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.11.2010 року № 590 (а.с. 12-95, т.6).

Крім того, за результатами внутрішнього аудиту ефективності фінансово-господарської діяльності фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та військових частин, підпорядкованих Командуванню Повітряних Сил Збройних Сил України за період з 01.11.2009 року до 31.12.2011 року був складений аудиторський звіт № 234/40/53, згідно якого також встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 подавалась завідомо неправдива інформація щодо реальної кількості звільнених військовослужбовців, чим вводила в оману фінансово-економічне управління щодо фактичної потреби в коштах та отримувала фінансування, що перевищувало фактичну потребу, а ФЕУ не вживались достатні заходи при правильному визначенні фактичної потреби на виплати грошового забезпечення. Причинами безпідставного нарахування та виплати перерахунку щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України 285 військовослужбовцям (колишнім військовослужбовцям) військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 7636120,94 грн. та зайво нарахованого податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 1204440,09 грн., були недотримання командиром військової частини та начальником фінансово-економічного органу вимог п. 3.1.2, п. 3.3.2, п. 14.3 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 28.10.2006 року № 625; надання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 недостовірної інформації про чисельність особового складу, звільнених військовослужбовців, реальної потреби в коштах на виплату грошового забезпечення; недостатній контроль з боку ФЕУ ПС ЗСУ щодо правильності визначення та фінансування видатків виключно в межах фактичної потреби (а.с. 151-164, т. 6).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 - інспектор відділу контролю за діяльністю розпорядників бюджетних коштів Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України, підтримав складений ним акт ревізії від 07.03.2012 року і повідомив, що причиною виплати коштів із каси військової частини на суму 7858970,66 грн. стала безконтрольність і порушення функціональних обов`язків ОСОБА_7 та головним бухгалтером військової частини.

Згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні ряду злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч.2 ст.15, ч.4 ст. 369, ч.2 ст.410 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі сплатою штрафу на користь держави в сумі 6800 грн., без конфіскації майна. На підставі ст. 75,76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки. Стягнуто з засудженого на користь військової частини НОМЕР_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 1401255,97 грн. (а.с. 199-213, т.6).

У вказаному вироку встановлені обставини щодо погодження із ОСОБА_4 виплат по завищеним сумам щомісячних заявок на фінансування основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , а також те, що останньому в якості винагороди за це мало бути передано кошти в розмірі 10% від загального завищення обсягу.

При цьому, вирок постановлений не відносно ОСОБА_4 , а на підставі угоди між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_7 , обставини, що встановлені у вироку не мають предюдиційного значення і не можуть бути використані судом як підстава для звільнення від доказування щодо дій ОСОБА_4 ч.3 ст. 61 ЦПК України.

Крім того, 08.06.2011 року Територіальним Центральним контрольно-ревізійним управлінням Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України складено акт №234/3/78А ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2009 року до 01.05.2011 року, згідно якого порушень при виплаті грошового забезпечення не встановлено (а.с. 187-228, т. 5). Відтак непідтвердженими належними доказами є посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не здійснювався належний контролю за правильністю використання коштів військовою частиною для зазначених потреб.

При визначенні суми збитків, завданих ОСОБА_4 державі, позивач виходив з того, що він отримав незаконну винагороду від ОСОБА_7 - 10% від загальної суми завищеного фінансування військової частини НОМЕР_1 - 7858970,66 грн. і даний висновок ґрунтується лише на показаннях самого ОСОБА_7 .

Посилання прокурора на покази ОСОБА_7 в межах кримінального провадження про те, що він нібито передавав 10% від загальної суми завищення фінансування ОСОБА_1 не можуть бути прийняті до уваги, так як відповідно до ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду цивільної справи повинен безпосередньо дослідити докази, в тому числі допитати свідка в порядку ст. 180 ЦПК України.

Сума збитків, нібито заподіяних діями ОСОБА_1 державі, взагалі визначена математичним шляхом як 10% від суми завищеного фінансування.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч.2 ст. 59 ЦПК України.

Частиною 4 статті 61 ЦП К України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що підстави вважати, що дані нарахування і виплати відбулись з вини ОСОБА_4 , а також що ним не вживались заходи контролю й отримані за це кошти, відсутні.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу військової прокуратури Центрального регіону України відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ МІхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.