Провадження № 2/201/916/2015р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2014р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 18 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 266 400 грн., з яких 12 000 доларів США сума основного боргу та 6 000 доларів США сума процентів, стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 1 000 грн. (а.с. № 4, 5).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним укладено договір позики із ОСОБА_2, відповідно до якого він передав останньому грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, які той зобов'язався повернути до 14.08.2014р., а також сплатити у разі не повернення суми боргу в обумовлений термін 50% від суми боргу, а всього 18 000 тисяч доларів СІІІА, що підтверджується розпискою від 31.07.2014р. Також 31.07.2014р. у забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, укладено договір поруки з ОСОБА_3, відповідно до якого у разі неповернення ОСОБА_2 боргу за договором позики, ОСОБА_3 зобов'язався сплатити 1 000 грн.

Позивач в судове засідання 21.05.2015р. не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та участі позивача, без фіксування технічними засобами, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив стягнути суму боргу по курсу НБУ на день винесення судом рішення по справі (а.с. № 44).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання по справі на 15.04.2015р. та 21.05.2015р. повторно не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання та шляхом розміщення оголошення у засобах масової інформації (а.с. № 22, 35, 36, 41, 42).

Відповідач ОСОБА_3 судове засідання 21.05.2015р. не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, в справі мається особиста розписка (а.с. № 40 ). Він суду 21.05.2015р. надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксування технічними засобами, зазначив, що позовні вимоги про стягнення з нього 1 000грн. визнає у повному обсязі (а.с. № 45).

Суд вважає за можливе розглядати дану справу за відсутності сторін на підставі ст. 169 ЦПК України, та винести по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України, оскільки думка одного з відповідачів щодо визнання ним позовних вимог буде врахована судом при вирішення цієї справи.

Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем 31.07.2014р. укладено договір позики із ОСОБА_2, відповідно до якого він передав останньому грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов'язався повернути їх до 14.08.2014р., а також сплатити у разі не повернення суми боргу в обумовлений термін 50% від суми, всього 18 000 тисяч доларів СІІІА, що підтверджується розпискою від 31.07.2014р. (а.с. № 17).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд вважає, що у представленій суду розписці зазначені всі суттєві складові: сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається у власність, мета отримання грошових коштів - саме у борг та зобов'язання їх повернути.

Отже, на думку суду, між позивачем і відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики. Оригінал розписки наданий позивачем, був звірений судом 21.05.2015р. з ксерокопією, яка знаходиться у матеріалах справи (а.с. № 17).

Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого останній одержав у борг грошові кошти.

Договір, як визначено в ст. 629 ЦК України, є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).

У спірному правочині між його сторонами винятки з цього правила не встановлювались.

Положення ст. 1049 ЦК України зобов'язують позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу ОСОБА_2 не виконав умови договору позики і не повернув позивачу грошового боргу в сумі 12 000 доларів США, тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У договорі позики сторонами узгоджена сплата сума процентів у разі не повернення боргу в обумовлений термін 50% від суми боргу, що становить 6 000 доларів США. Отже дана сума також підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2, як така, що обумовлена договором позики.

Таким чином, загальний розмір боргу, який підлягає сплаті на користь ОСОБА_1 становить 12 000 доларів США основного боргу та 6 000 доларів США процентів, а всього 18 000 доларів США.

В п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009р. "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до повідомлення Національного Банку України від 21.05.2015р., 1 дол. США дорівнюють 20, 82грн. (а.с. № 46).

Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 18 000 дол. США, що є еквівалентом 374 760грн. та складається з: суми основного боргу - 12 000 дол. США, що є еквівалентом 249 840 грн.; процентів - 6 000 дол. США, що є еквівалентом 124 920грн. (а.с. № 3-5, 18, 46).

Крім того, 31.07.2014р. в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, позивачем укладено з ОСОБА_3 договір поруки, відповідно до п. 1.1.1 якого поручитель ручається за виконання ОСОБА_2 умов договору позики від 31.07.2014р. на суму 1 000 грн. у разі не повернення своєчасно боргу за договором позики (а.с. № 16).

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач ОСОБА_3 визнав вимоги позивача про стягнення з нього обумовленої договором поруки суми у 1 000 грн. повністю, про що надав відповідну заяву (а.с. № 45).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

Згідно із ч.ч. 4, 5 даної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суд приймає визнання позову ОСОБА_3, оскільки ці дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та приймає рішення про задоволення позову.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 несе відповідальність за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань по договору позики лише в межах 1000грн., що є еквівалентом 48 дол. США згідно курсу НБУ від 21.05.2015р. (1000/20,82до. США) то грошові кошти, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів слід розподілити наступним чином.

З відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 17 952 дол. США, що є еквівалентом 373 760 грн. та складається з суми боргу 11 952дол. США, що є еквівалентом 248 840грн. 64коп.; процентів - 6 000дол. США, що є еквівалентом 124 920грн.

Солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягненню підлягають грошові кошти в розмірі 1000грн., що є еквівалентом 48 дол. США.

Таким чином, загальний розмір коштів, який підлягає сплаті з відповідачів на користь позивача складає 18 000грн. (17 952дол. США+ 48 дол. США).

Крім того, при розгляді цієї справи, суд керується положеннями ч. 1 ст. 61 ЦПК України, яка встановила, що обставини визнані стороною по справі, не підлягають доказуванню.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе розподілити судові витрати наступним чином.

З урахуванням того, що даним рішенням стягнуто на користь позивача суму еквівалентну гривні на день винесення рішення в більшому розмірі, ніж за курсом на день подачі позовної заяви, а саме 374 760грн., то розмір судового збору, який підлягає сплаті по даній справі становить максимально визначену законом суму 3654грн.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 2674грн. 76коп., що підтверджується квитанціями (а.с. № 1, 2).

З огляду на те, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто суму боргу в розмірі 1000грн., то з нього на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме 10грн., що становить 1% від задоволеної суми.

Залишок коштів по сплаті судового збору, внесених позивачем в розмірі 2664грн. 76коп., слід стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача.

Також, враховуючи, що судовий збір, який повинен бути сплачений при задоволені позовних вимог в розмірі 374 760грн. становить 3654грн., то з відповідача ОСОБА_2 на користь держави слід достягнути судовий збір у розмірі 979грн. 24коп. ( 3654-10грн.- 2664грн.76коп. = 979грн. 24коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 554, 610, 619, 625, 629, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, ч. 1 ст. 61, 74-76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 31.07.2014р. в розмірі 17 952дол. США, що є еквівалентом 373 760 грн. та складається з суми боргу 11 952 дол. США, що є еквівалентом 248 840грн. 64коп.; процентів - 6 000дол. США, що є еквівалентом 124 920грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором поруки від 31.07.2014р. в розмірі 1 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 664 грн. 76коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 979грн. 24коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Ткаченко Н.В.