У Х В А Л А

7 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року в справі за позовом підприємства (будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Городоцька селищна рада Радомишльського району Житомирської області, Макарівська квартирно-експлуатаційна частина Радомишльського району Житомирської області, про виселення без надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и л а:

Підприємство (будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України (далі - підприємство) звернулося до суду з вищезазначеним позовом.

Зазначало, що між підприємством, як особою, за якою закріплено на праві повного господарського управління будинок АДРЕСА_1 та ОСОБА_4 28 березня 2013 року було укладено договір найму жилого приміщення - квартири НОМЕР_1 у вказаному будинку, строком на 6 місяців.

У березні 2013 року зазначену квартиру було включено до числа службових приміщень, у зв'язку з чим у травні 2013 року та у березні 2014 року на адресу відповідачів було надіслано попередження про те, що термін дії договору найму продовжуватися не буде та запропоновано звільнити спірну квартиру у добровільному порядку, проте відповідачі добровільно звільнити квартиру відмовляються.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року у задоволенні позову підроиємства відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов підприємства задоволено: виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання і????? ?????? ??????????. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1>

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій та залишення в силі рішення суду першої інстанції з підстави, передбаченої пунктом першим частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 58, 61, 89, 99 та 107 ЖК України та частини 3 статті 810 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року, від 13 травня 2015 року та від 20 травня 2015 року.

ОСОБА_4 вказує на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову виходив із того, що у відповідачів відсутні законні підстави для проживання у спірній квартирі, врахувавши те, що останні проживали у вказаній квартирі на підставі договору найму, строк дії якого закінчився у вересні 2013 року, відповідачі були належним чином повідомлені про те, що термін дії договору найму продовжуватися не буде та добровільно приміщення не звільнили.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, суди вирішили спір між наймачем квартири та особами, які вселилися до квартири за його згоди як члени його сім'ї.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Надані як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року та від 20 травня 2015 року не свідчать про неоднакове застосування вищезазначених норм, оскільки у справі, про перегляд якої подано заяву та у справах, рішення в яких надано як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, такі норми застосовано однаково, відповідачів виселено із займаних ними квартир у зв'язку із закінченням строку дії договору найму житлового приміщення.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом підприємства (будинкоуправління № 9) Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Городоцька селищна рада Радомишльського району Житомирської області, Макарівська квартирно-експлуатаційна частина Радомишльського району Житомирської області, про виселення без надання іншого жилого приміщення до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 ЦПК України.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук