АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Міграційної служби Октябрського району в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, Міграційної служби Октябрського району в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців. Свої вимоги мотивує тим, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1. Також у вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_4, яка не проживає за вказаною адресою більше 7 років, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, а тому ОСОБА_3 сплачує за неї комунальні платежі. У добровільному порядку ОСОБА_4 з місця реєстрації не знялася, а тому просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти її з реєстрації.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Міграційної служби Октябрського району в Полтавській області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутністю в ньому понад шість місяців - відмовлено.

Не погодившись з судовим рішення, його в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_3, який, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно довідки КП «ЖЕО № 2» № 5878 від 16.10.2014 р. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 з 29.03.1996 року. Вказана квартира перебуває на балансі КП ЖЕО № 2 (а.с. 38).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів, що відповідач на час звернення до суду з позовом у липні 2014 р. не мешкає за місцем своєї реєстрації більше 6 місяців без поважних причин. Надані позивачем письмові пояснення ОСОБА_10 та ОСОБА_11, посвідчені директором ТОВ «Полтаважилокомсервіс 2011», а не КП ЖЕО №2, на балансі якого перебуває квартира, тому вони не є належними та допустимими доказами в порядку ст.ст. 58,59 ЦПК України.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є вірним, оскільки суд дійшов їх після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування фактичних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся до суду 25.07.2014 р., в прохальній частині якого просив, зокрема, викликати у судове засідання свідків.

Згідно ч.1,2 ст. 130 ЦПК України сторони зобов»язані подати свої докази до суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

По справі ухвалене заочне рішення без участі сторін. Скориставшись процесуальним правом, передбаченим ч.2 ст. 158 ЦПК України, 21.08.2014 р. позивач надав суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутність (а.с. 22), 27.11.2014 р. представник позивача надав суду аналогічну заяву (а.с. 48).

Згідно ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Пред»являючи даний позов, позивач визначив правові підстави звернення до суду на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України, які визначають порядок кристування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлвого фонду та передбачають, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно договору найму житлового приміщення у будинках місцевих Рад народних депутатів, державних підприємств і установ, кооперативних і громадських організацій Української РСР від 19.08.1988 р. ОСОБА_12 є наймачем кв. АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Довідка № 5878, на яку послався місцевий суд, не містить даних про те, хто на даний час є наймачем спірної квартири. Ця довідка містить відомості про зареєстрованих осіб у ній без зазначення наймача та про те, що будинок, а не квартира, як вказав суд, знаходиться на балансі КП «ЖЕО №2»,ПМР.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні дані про статус спірної квартири, чи вона перебуває у державній (комунальній) власності, чи є приватизованою, що тягне за собою правові наслідки по застосуванню судом норм матеріального права у вирішенні спору між сторонами.

Крім цього, згідно довідки № 5878 у спірній квартирі значаться інші повнолітні особи, які позивачем не вказані у позові.

Місцевий суд, оцінюючи докази, які надав позивач на підтвердження своїх вимог, а саме заяву сусідки ОСОБА_10, яка мешкає в кв. 37, та заяву сусідки ОСОБА_11, яка мешкає в кв.36, про не проживання відповідача за даною адресою з 2006 р., вірно прийшов до висновку, що вони не є належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Порядок допиту свідків передбачений ст. 180 ЦПК України.

Таким чином, надані позивачем заяви сусідів не є показаннями свідків та не є письмовими доказами у розумінні ст.ст. 63, 64 ЦПК України. Цивільний процесуальний кодекс передбачає безпосередність дослідження показань свідків.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача про те, що до позовної заяви були надані показання свідків, які були завірені належним чином, які суд безпідставно не взяв до уваги, не заслуговують на увагу, з вищенаведених підстав. Надані заяви сусідів не є показаннями свідків, ці особи не допитувалися у суді першої інстанції, не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та за відмову від давання показань, не були призведені судом до присяги.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що під час підготовки справи до розгляду місцевий суд не вказав на недоліки позовної заяви, а саме про неналежність доказів щодо свідків, виходячи з того, що згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказіва при пред»явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

С у д д і: