Справа №487/3611/14-ц 12.02.2015 12.02.2015 12.02.2015
Провадження № 22ц/784/167/15 Головуючий у 1-й інстанції Разумовська О.Г.
Категорія 41 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Кудрі В.М.,

за участю:

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення

Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_6 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та стягнення 10 000 грн. моральної шкоди.

Уточнивши позовні вимоги під час розгляду спору позивачка зазначала, що у 2014 році Заводським районним судом м. Миколаєва розглядалася цивільна справа за позовом відповідачки до неї про усунення перешкод в користуванні часткою в квартирі та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Під час розгляду справи відповідачка надала письмові пояснення, в яких містилася недостовірна інформація відносно неї, її матері ОСОБА_4, тітки ОСОБА_7 та бабусі ОСОБА_8 Щодо бабусі ОСОБА_8 зазначено: про її неетичну поведінку, в тому числі у стосунках зі своїм чоловіком; містяться звинувачення її в злочині проти власності школи; про крадіжки з сумок вчителів; вказано про усунення її від викладацької роботи та звільнення зі школи за протиправні дії; вона звинувачена у спробі посадити у в'язницю дідуся ОСОБА_9; містяться звинувачення її в крадіжці автомобіля, гаражу, пасіки, квартири в центрі міста, грошей; її звинувачено в шахрайській діяльності в м. Нова Одеса; наявність у власності двоповерхового будинку в тому ж місті; вказано про її смерть через помсту нібито обкрадених нею чоловіків; неохайну поведінку в побуті; неетичну поведінку ОСОБА_8 та її доньок по відношенню до дідуся; придбання разом з ОСОБА_10 квартири по АДРЕСА_1. Відносно її матері неправдиво вказано, що вона допускала неетичну поведінку. Відносно тітки ОСОБА_7 неправдиво вказано, що та порушувала моральні принципи, придбала спільно з ОСОБА_9 однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1. Відносно неї (позивачки) зазначено, що вона також допускала неетичну поведінку в особистих відносинах. ЇЇ звинувачено в погрозах понівечити та вбити ОСОБА_10; у володінні нерухомістю, яку вона ніколи не мала насправді; неправдиво вказано, що вона разом з родичами обмежувала права спадкування ОСОБА_10; містяться звинувачення в шахрайстві разом з ОСОБА_7 та грабежі, а також у самозахисті майна, погрозах, нічних дзвінках у дім ОСОБА_10

Поширена відповідачкою недостовірна інформація порочить її честь, гідність та завдала їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 10 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, висновки суду суперечать доказам у справі та вимогам матеріального права.

Позивачка, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

ОСОБА_4, третя особа, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи та цивільної справи №2/487/288/14 вбачається, що матір'ю позивачки (раніше ОСОБА_3), є ОСОБА_4 Батьками ОСОБА_4, а дідусем та бабусею позивачки, були ОСОБА_9 та його перша дружина ОСОБА_8 Тіткою позивачки є ОСОБА_7, рідна сестра ОСОБА_4

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розірвали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер. За життя він мав на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яку успадкували в рівних частках мати позивачки, її тітка та ОСОБА_10, друга дружина ОСОБА_9 12 жовтня 2012 року ОСОБА_10 подарувала 1/3 частку квартири племінниці ОСОБА_3

Між вказаними особами виникли неприязні стосунки через спори щодо порядку користування спадковим майном.

У зв'язку з діями ОСОБА_5, ОСОБА_3 зверталася за захистом своїх прав до правоохоронних органів, а 25 листопада 2013 року звернулася до неї з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення в квартиру, стягнення 3010 грн. несплачених нею комунальних платежів та 10 000 грн. моральної шкоди. До участі у справі в якості другого відповідача була притягнута ОСОБА_4, а ОСОБА_6 звернулася із зустрічним позовом про стягнення 513 грн. 16 коп. витрат по оплаті комунальних послуг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалася на те, що ОСОБА_6 вселилася в квартиру без законних підстав, систематично порушує правила співжиття, перешкоджає користуванню квартирою, не несе витрат на утримання квартири та перешкоджає їй вселенню в квартиру.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 4 серпня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. ОСОБА_6 зобов'язана не чинити їй перешкоди в користуванні вказаною вище квартирою шляхом передачі комплекту ключів від вхідної двері. ОСОБА_3 вселена в квартиру та з відповідачки за цим позовом на користь позивачки стягнуто 500 грн. моральної шкоди. В задоволенні зустрічного позову по цій справі відмовлено.

З вказаної цивільної справи виходить, що до позовної заяви про усунення перешкод в користуванні майном ОСОБА_3 додані письмові пояснення (далі - письмові пояснення, пояснення), відносно змісту яких виник спір про захист честі і гідності.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що інформація, яку позивачка вважає недостовірною, викладена у заяві, адресованій суду, у вигляді пояснень до позовної заяви. Оскільки інформація пов'язана з підставами та предметом позову, оцінювалася судом, то така інформація не може бути підставою для захисту честі, гідності та ділової репутації, а отже і для відшкодування шкоди за порушення немайнових прав позивачки. Крім того, суд виходив з того, що пояснення написані не власноруч відповідачкою.

Проте, в повному обсязі з висновками суду погодитися не можна виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

В абз. 4 п. 17, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Таким чином, інформація, яка викладена в заявах адресованих суду, може бути підставою для захисту честі і гідності, за викладених вище підстав, тобто якщо що вона не відноситься до предмету спору, не була доказом у справі, та не переглядалася у встановленому законом порядку.

Також у п. 19 вказаної постанови Пленуму вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Як виходить зі ст. 277 ЦК України, ст. 47 Закону України "Про інформацію" та роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму, предметом судового захисту не є оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З викладеного виходить, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

В абз.4 п. 19 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

На ці вимоги закону, зміст заяви від імені ОСОБА_3 та докази у справі суд уваги не звернув. Тоді як, в заяві міститься як інформація, що відноситься до підстав та предмету позову ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, так і навпаки, інформація, яка не відносилася до такого, а також в поясненнях містяться судження, які позивачка помилково вважає інформацією.

Зі змісту пояснень вбачається, що в них на обґрунтування позиції необхідності захисту прав ОСОБА_3 та прав ОСОБА_10 зазначено, що саме ОСОБА_10 оформила спадщину, та тривалий час утримувала квартиру. В свою чергу ОСОБА_4, яка не проживає в місті Миколаєві, незважаючи на свої обіцянки, не викупила частку у ОСОБА_10 та вселила в квартиру ОСОБА_6 У зв'язку з поведінкою ОСОБА_5 та її матері, ОСОБА_10 подарувала свою частку ОСОБА_3, після чого ОСОБА_6 разом з матір'ю поміняли замки в квартирі та висловлювали погрози на її та ОСОБА_10 адресу, в тому числі по телефону. Вважаючи, що за своїми вчинками вказані особи перешкоджають мирному вирішенню спору щодо спадкового майна, вказуючи на мотиви подачі позову, в поясненнях викладене прохання розібратися та прийняти заходи к захисту майна, захисту від погроз.

Отже, інформація в поясненнях про отримання сторонами у справі та третьою особою у власність частки в кватирі, що належала ОСОБА_11, користування квартирою ОСОБА_4, ОСОБА_5, як і ОСОБА_7, порушення першими прав позивачки як власника 1/3 частки квартирі відносяться до предмету позову про усунення перешкод у користуванні майном та його підстав. Відповідні обставини досліджувалися в судовому засіданні. Неправомірність дій відповідачки, а саме порушення нею майнових прав ОСОБА_3 доведена згаданим рішенням суду.

У зв'язку з чим, вказана інформація не може бути предметом захисту честі і гідності позивачки.

Одночасно, в заяві викладена інформація, яка сама по собі не порушує немайнових прав позивачки та не завдає шкоди її немайновим благам, оскільки сама по собі не є негативною. Це стосується інформації про розірвання шлюбу між бабою та дідом позивачки, поділу між ними майна, фактів наявності у позивачки, її бабусі, матері іншого майна, в тому числі будинку в м. Нова Одеса, підстави та час набуття дідом однокімнатної квартири, наявності у вказаних осіб шлюбних відносин та інформація про особисті стосунки позивачки, її бабусі та матері.

Позивачка не може нести відповідальності за розповсюдження цієї інформації лише через те, що вона безпосередньо не відноситься до предмету позову про усунення перешкод в користуванні майном.

Також, зі змісту заяви виходить, що в письмових поясненнях крім інформації викладені оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і дій позивачки та її близьких.

Так, в поясненнях дана негативна оцінка поведінці та діям першої дружини ОСОБА_9, його дочок від першого шлюбу та онуки, відносно спадкодавця, ставлення до нього та спадкового майна. В письмових поясненнях викладені судження про причини розірвання шлюбу між спадкодавцем та ОСОБА_8, про характер поведінки останньої після цього шлюбу, поведінки в побуті, в особистих відносинах позивачки, її матері та баби, а також їх ставлення до ОСОБА_3, її тітки та спадкодавця з точку зору розуміння відповідачкою норм моралі та права.

На вказане суд уваги не звернув, хоча це має суттєве значення для підстав відмови в задоволенні позову. Оскільки відповідно до ст. 277 ЦК України оціночні судження не є предметом судового захисту, в задоволенні відповідних позовних вимог слід було відмовити у зв'язку з цими обставинами.

Разом з тим, в поясненнях до заяви ОСОБА_3 міститься інформація відносно бабусі позивачки, яка не відповідає дійсності та не відноситься до предмету і підстав позову.

Зокрема, це інформація про те, що ОСОБА_8 працюючи в школі завучем та завідуючою господарством з іншою особою « … обкрадывали школу, сама же ….. воровала у учителей деньги из сумок, хорошие платки, шапки… Ее лишили прав преподавания , выгнали с школы…», «Свою мошенническую деятельность она продолжила в Новой Одессе ... знакомилась с мужчинами, кто имел свою собственость, спаивала, завладевала жильем, а хозяина выбрасывала вон, и так у нее появился двухэтажный дом..».

Достовірність вказаної інформації не підтверджена відповідачкою, інформація є негативною за критеріями вказаними вище, посягає на честь і гідність позивачки та завдає їй моральну шкоду.

Також, дійшовши висновку, що пояснення не написані відповідачкою власноруч, суд не звернув уваги на вимоги ст. 277 ЦПК України. Тоді як вказаною нормою передбачена відповідальність за поширення недостовірної інформації.

В поясненнях значиться, що вони викладені від імені ОСОБА_3 Доказами у справі доведено, що ці пояснення до суду першої інстанції подані ОСОБА_3 разом з позовом. У зв'язку з чим, в даному випадку не має правового значення, ким безпосередньо виконано текст пояснень.

Те, що недостовірна інформація розповсюджена ОСОБА_3 доведено доказами у справі та матеріалами цивільної справи 2/487/288/14.

Так, з матеріалів цивільної справи 2/487/288/14 вбачається, що 25 листопада 2013 року ОСОБА_3 подана позовна заява. Разом з позовною заявою, від імені відповідачки були подані письмові пояснення до заяви ОСОБА_3 (а.с. 4-16).

Подача до суду заяви саме на цій стадії підтверджена також наступним.

Після подачі позовної заяви, вона залишалася без руху ухвалою судді від 25 листопада 2013 року, а ОСОБА_3 усувала недоліки (а.с. 17-23). Лише після цього, а саме 5 грудня 2013 року було відкрито провадження у справі. На цей час письмові пояснення вже були у справі.

ОСОБА_6 вже під час розгляду позову ОСОБА_3 подавала зустрічну позовну заяву про захист честі і гідності відносно відомостей в поясненнях (а.с. 45 - 48). Вказана позовна заява ухвалами суду від 26 березня 2014 року приймалася як зустрічна, а потім залишена без розгляду за заявою ОСОБА_5 (а.с. 119,120). Процесуальні рішення приймалися в судових засіданнях за участю ОСОБА_3 Тому вона знала про наявність письмових пояснень у справі.

З журналів судового засідання виходить, що ні в першому судовому засіданні 29 січня 2014 року (а.с. 30), ні в наступних ОСОБА_3 не заявляла про те, що вона не подавала вказаних пояснень, та не просила вилучити їх з матеріалів справи, як приєднаних з порушенням закону. Між тим, у разі подачі іншою особою пояснень від її імені, та приєднань їх до матеріалів справи, вона могла про це заявити при розгляді вказаної справи.

Також, в журналах судових засідань відсутні відомості, що пояснення подавалися свідками.

Вказані обставини спростовують пояснення ОСОБА_3 про те, що письмові пояснення до її позовної заяви були приєднані до справи судом за клопотанням свідків.

Матеріали цивільної справи за її позовом про усунення перешкод в користуванні майном також спростовують твердження відповідачки про те, що вона не знала про вказані письмові пояснення.

Всі наведені обставини дають підстави для висновку про те, що за поширення вказаної недостовірної інформації повинна нести саме ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності до п. 3,4 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Слід визнати в наданих ОСОБА_3 до Заводського районного суду м. Миколаєва у справі за № 2/487/288/14 письмових поясненнях недостовірною та такою, що принижує честь і гідність ОСОБА_5 інформацію відносно її бабусі ОСОБА_8, а саме що вона працюючи в школі завучем та завідуючою господарством з іншою особою « … обкрадывали школу, сама же воровала у учителей деньги из сумок, хорошие платки, шапки… Ее лишили прав преподавания , вигнали с школы…» та «Свою мошенническую деятельность она продолжила в Новой Одессе … знакомилась с мужчинами, кто имел свою собственность , спаивала, завладевала жильем а хозяина выбрасывала вон, и так у нее появился двухэтажный дом..».

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути 500 грн. моральної шкоди. Таку суму, з врахуванням обставин справи, тяжкості та тривалості страждань позивачки, колегія суддів вважає достатньою для компенсації моральних страждань ОСОБА_5

У відповідності до ст. 8 ЦПК України та роз'яснень в п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року (п. 36) слід розподілити судові витрати, стягнувши з відповідачки на користь позивачки 257 грн. 80 коп., половину понесених нею судових витрат у вигляді судового збору.

Скасовуючи рішення в повному обсязі та ухвалюючи нове, колегія суддів виходить зі змісту позовних вимог, підстав та предмету позову, змісту судового рішення та підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати в наданих ОСОБА_3 до Заводського районного суду м. Миколаєва у справі за № 2/487/288/14 письмових поясненнях недостовірною та такою, що порочить честь і гідність ОСОБА_5 інформацію відносно її бабусі ОСОБА_8, а саме про те, що ОСОБА_8, працюючи в школі завучем та завідуючою господарством з іншою особою « … обкрадывали школу, сама же ….. воровала у учителей деньги из сумок, хорошие платки, шапки… Ее лишили прав преподавания , выгнали с школи…», «Свою мошенническую деятельность она продолжила в Новой Одессе ... знакомилась с мужчинами, кто имел свою собственость, спаивала, завладевала жильем, а хозяина выбрасывала вон, и так у нее появился двухэтажный дом..».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 500 грн. моральної шкоди та 257 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: