АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3015/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа - Уманська районна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акту на право приватної власності на землю та його реєстрації, про визнання права на земельну частку в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - Уманська районна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акту на право приватної власності на землю та його реєстрації, про визнання права на земельну частку в порядку спадкування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначали, що вони є синами ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, і прийняли спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_9.

Тоді їм стало відомо, про заповіт ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, яким ОСОБА_10 заповіла належну на праві приватної власності земельну ділянку надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Громівської сільської ради Уманського району Черкаської області ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

Позивачі зазначили, що ОСОБА_9, на момент смерті ОСОБА_10, через тривалу та стійку психічну хворобу не здатна була розуміти свої дії та керувати ними, а заява ОСОБА_9 про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_10 не відповідає її внутрішній волі та підлягає скасуванню.

У зв'язку із недієздатністю ОСОБА_9є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачі також зазначили, що при посвідченні заяви ОСОБА_9 було порушено порядок вчинення нотаріальної дії, порушено форму та зміст нотаріальної дії, а нотаріус у свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказав прізвище спадкодавця ОСОБА_10, а не ОСОБА_10, тобто мова йде про різних осіб, родинних стосунків між якими не встановлено.

А тому, позивачі просили визнати недійсною заяву ОСОБА_9 від 02.08.2011 року про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене 20 червня 2012 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Ящук Д. О., згідно якого спадкоємцем земельної ділянки площею 1,9328 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за заповітом після смерті ОСОБА_10, 1929 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_6, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності серії НОМЕР_2 від 21 листопада 2012 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2012 року № 1-1655, визнати за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 право власності по 1/4 за кожним на земельну ділянку згідно Державного акта на право власності серії НОМЕР_3 від 03.10.2006 року кадастровий номер НОМЕР_1, виданого на імя ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3209 Уманської районної державної нотаріальної контори; стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сплачений судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2015 року позов задоволено та визнано недійсною заяву ОСОБА_9 від 02.08.2011 року про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3;

визнано недійсним та скасовано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчене 20 червня 2012 року державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Ящук Д. О., згідно якого спадкоємцем земельної ділянки площею 1,9328 га, кадастровий номер НОМЕР_1 за заповітом після смерті ОСОБА_10, 1929 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, є ОСОБА_6;

визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності серії НОМЕР_2 від 21 листопада 2012 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2012 року № 1-1655;

визнано за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 право власності по 1/4 за кожним на земельну ділянку згідно Державного акта на право власності серії НОМЕР_3 від 03.10.2006 року кадастровий номер НОМЕР_1, виданого на імя ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3209 Уманської районної державної нотаріальної контори;

стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 сплачений судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачів, визнавши недійсною заяву про відмову від спадщини ОСОБА_9., визнавши недійсним та скасувавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6, визнавши недійсним та скасувавши Державний акт на право власності серії НОМЕР_2 від 21 листопада 2012 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2012 року № 1-1655, визнавши за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 право власності по 1/4 за кожним на земельну ділянку згідно Державного акта на право власності серії НОМЕР_3 від 03.10.2006 року кадастровий номер НОМЕР_1, виданого на імя ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3209 Уманської районної державної нотаріальної контори.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись у повному обсязі виходячи з наступного.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Так, за матеріалами справи колегією суддів установлено, що ОСОБА_7 є сином ОСОБА_9, згідно Свідоцтва про народження виданого Громівською сільською радою 16 січня 1973 року актовий запис №3 ( а. с. 7).

ОСОБА_8 є сином ОСОБА_9, згідно Свідоцтва про народження виданого Громівською сільською радою 23 серпня 1967 року, актовий запис №18 ( а. с. 8).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Громівської сільської ради 02 липня 2013 року ( а. с. 10).

Після смерті ОСОБА_9. спадщину прийняли позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується заявою про прийняття спадщини №1531 від 22.10.2013 року та Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 23 квітня 2014 року та заявою про прийняття спадщини №1532 від 22.10.2013 року, Свідоцтвом про право на спадщину виданим державним нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 23 квітня 2014 року.

14 липня 2009 року ОСОБА_10 склала заповіт, який посвідчений секретарем Громівської сільської ради за реєстром №34 (а.с.49 на звороті), яким заповіла належну їй земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Громівської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_6 та ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 померла, відповідно тдо свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.43).

10 серпня 2011 року до Уманської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_9 про відмову від спадщини на користь дочки спадкодавця ОСОБА_6 (а.с.40 на звороті), яка була подана ОСОБА_9. через Громівську сільську раду та посвідчена секретарем Громівської сільської ради.

Розглядаючи правовідносини в цій частині, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки заява ОСОБА_9. про відмову від спадщини за законом не містить відомостей проте, що вона прочитана ОСОБА_9. чи секретарем Громівської сільської ради та будь-якою іншою особою, а тому дана заява не відповідає внутрішній волі ОСОБА_9. та дана заява не містить відмітки і про те, що нотаріальна дія вчинена за межами робочого місця секретаря Громівської сільської ради, а саме вчинена за місцем проживання ОСОБА_9., у звязку із чим дана заява про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_10 не відповідає вимогам щодо порядку, форми та змісту вчинення нотаріальної дії.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що на момент підписання заяви про відмову від спадщини ОСОБА_9., згідно Висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №330 від 30.06.2015 року, на момент підписання 2 серпня 2011 року заяви про відмову від спадщини виявляла прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції з явищами паркінсонізму, через що не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.98-101).

Окрім того, ті ж самі обставини підтвердили у судовому засіданні і допитані свідки у справі.

За даних обставин, доказів у справі, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції в частині визнання заяви ОСОБА_9. про відмову від спадщини недійсною є обґрунтованими, оскільки подання заяви є одностороннім правочином, відповідно до положень ст.202 ЦПК України, і відповідно підлягає визнанню недійсним у порядку визначеному ст.215 ЦПК україни, а тому рішення суду в цій частині не суперечить положенням норм матеріального права та підлягає залишенню без змін.

В той же час, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції щодо констатації факту у мотивувальній частині судового рішення про недієздатність ОСОБА_9. і відповідно про прийняття нею спадщини відповідно до положень ч.4 ст.1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Отже, для малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також тих, цивільна дієздатність яких обмежена, законодавець робить виняток і незалежно, де і з ким вони проживають і чи подали заяву до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо їх представники від спадщини не відмовилися.

Згідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

В той же час, визнання особи обмежено дієздатною чи недієздатною проводиться в порядку окремого провадження шляхом подання відповідної заяви, відповідно до ст.236-241 ЦПК України, а при наявності спору про право у порядку позовного провадження.

Проте, у своїх позовних вимогах позивачі не заявляли вимогу про визнання померлої ОСОБА_9. обмежено дієздатною чи недієздатною, а тому висновок суду першої інстанції про недієздатність ОСОБА_9. виходить за межі позовних вимог позивачів.

Окрім того, Висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №330 від 30.06.2015 року встановлено стан ОСОБА_9. тільки на момент підписання 2 серпня 2011 року заяви про відмову від спадщини, внаслідок проявів хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції з явищами паркінсонізму, і що вона через це не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними тільки в момент підписання заяви 2 серпня 2011 року, але інших доказів, які б свідчили проо її недієздатність протягом тривалого часу судом не встановлено і не досліджено.

А тому, висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9. на момент смерті ОСОБА_10 була недієздатною і у відповідності до ч. 4 ст.1268 ЦК України, згідно якої недієздатна особа вважається такою, що прийняла спадщину, крім випадків встановлених частиною другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу, вона вважається такою, що прийняла спадщину, є безпідставним та необгрунтованим.

І відповідно, висновок суду першої інстанції про доведеність факту прийняття спадщини ОСОБА_9. після смерті ОСОБА_10, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3, є безпідставним.

У зв'язку з цим, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

А тому, з врахуванням заявлених позовних вимог, доводів сторін, наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції щодо прийняття спадщини ОСОБА_9. після смерті ОСОБА_10 є безпідставними, і відповідно висновки суду про недійсність свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6, про недійсність державного акту на право власності на земельну частку ОСОБА_6, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є також не обґрунтованими і такими, що суперечать обставинам справи.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування.

Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Коло осіб, на користь яких спадкоємець може відмовитися від прийняття спадщини, є вичерпним і за його волевиявленням змінюватись або доповнюватись не може. У разі коли спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь особи, вказаної в статті 1266 ЦК, правила про спадкування за правом представлення не застосовуються.

Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229 - 231, 233 ЦК.

Також, судом першої інстанції не враховано, що згідно до ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняття спадщини передбачене шляхом подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви нотаріусу про прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК), а спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При цьому, позивачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не надали докази того, що вони зверталася за отриманням свідоцтва про права на спадщину після смерті ОСОБА_10, але не могли його отримати за підстав, що не залежали від їх волі, а суд не наділений повноваженнями виконувати обов'язки нотаріуса з посвідчення права на спадщину, тому рішення у частині визнання права власності на спадщину за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає до скасування.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висноваку, що доводи апеляційної скарги є частково обгрунтовапними та вона підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін тільки в частині визнання недійсною заяви ОСОБА_9. від 2 серпня 2011 року про відмову від спадщини за заповітом ОСОБА_10, в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, як ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивачів, відповідно до вимог ст.309 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, третя особа - Уманська районна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акту на право приватної власності на землю та його реєстрації, про визнання права на земельну частку в порядку спадкування - в частині визнання недійсною заяви ОСОБА_9. від 2 серпня 2011 року про відмову від спадщини за заповітом ОСОБА_10 - залишити без змін, в іншій частині рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6, Державного акту на право власності серії НОМЕР_2 від 21 листопада 2012 року, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2012 року № 1-1655, визнання за ОСОБА_7 і ОСОБА_8 права власності по 1/4 за кожним на земельну ділянку згідно Державного акта на право власності серії НОМЕР_3 від 03.10.2006 року кадастровий номер НОМЕР_1, виданого на імя ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3209 Уманської районної державної нотаріальної контори.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :