У Х В А Л А

9 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Сеніна Ю.Л.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 5 листопада 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2013 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 4 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді майстра розливного відділення горілчаного цеху № 2 Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

Стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 62 139 грн 48 коп., з відрахуванням обов'язкових платежів та внесків на користь держави.

Додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 2 грудня 2013 року залишено без змін.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 348 грн 12 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року касаційну скаргу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості задоволено частково, рішення апеляційного суду скасовано, а рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року, а рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 4 червня 2014 року залишити в силі, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: пункту 1 частини першої статті 40, статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, виходив із того, що відповідачем було звільнено позивачку з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв'язку з реорганізацією структурних підрозділів підприємства згідно з новим штатним розписом, у якому відсутня посада, яку займала ОСОБА_4 Суд, дослідивши штатні розписи підприємства, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність вакантних посад, зайняття яких можна було б запропонувати позивачці на момент її звільнення, а переведення з однієї посади на іншу є виключним правом роботодавця. Крім того, керівництво підприємства звернулося до голови профкому підприємства з поданням про надання згоди на вивільнення працівників, зокрема позивачки, проте профспілковий комітет пропустив термін розгляду подання і не повідомив про своє рішення адміністрацію підприємства у триденний строк, у зв'язку з чим, відповідно до положень статті 43 КЗпП України, надав свою згоду на вивільнення позивачки. Судом встановлено відсутність у позивачки переважного права на залишення на роботі згідно статті 43 КЗпП України. Таким чином, відповідачем дотримана процедура звільнення позивачки та наявні законні підстави для її звільнення.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 1 квітня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що при звільненні особи із займаної посади роботодавцем було порушено, передбачений трудовим законодавством, порядок вивільнення працівника, що є підставою для поновлення її на роботі;

- від 3 червня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що при звільненні позивача не було дотримано вимог статей 40, 42, 49-2 КЗпП України та умов колективного договору, оскільки особі не було запропоновано посад, які вводились та вивільнялись й на які відповідач приймав нових працівників.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

Ю.Л. Сенін