22-ц/775/555/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Папаценко П.І.
Доповідач Попова С. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Пономарьової О.М.,

при секретарі Старченко А.І.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу головного лікаря Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини, що залишилася після смерті його матері - ОСОБА_3, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язання Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори видати йому свідоцтво про право на спадщину. Обґрунтував пропущення передбаченого законом строку перебуванням його під вартою у слідчому ізоляторі і подальшим проходженням лікування у психіатричному закладі із суворим наглядом. Зазначав, що питання про позбавлення його дієздатності у встановленому законом судовому порядку не розглядалось.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини - залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Головний лікар Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» в апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_1, що проходить лікування в даному закладі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_4, яка заперечувала проти скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність належним чином повідомлених позивача ОСОБА_1 і представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», представника Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з положень вказаної норми цивільного процесуального закону і ухвалив таке рішення з огляду на те, що ОСОБА_1 на час звернення до суду і на теперішній час не мав цивільної процесуальної дієздатності.

З такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись.

Стаття 39 ЦК України визначає, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (стаття 41 ЦК). Отже, процесуальні права недієздатної особи реалізує опікун як його законний представник.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦК України права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

За положеннями ст. 66 ЦК України, якщо над фізичною особою, яка перебуває у закладі охорони здоров'я не встановлено опіку або не призначено опікуна, опіку над нею здійснює цей заклад.

За змістом п. 3.6 спільного наказу Міністерства охорони здоров'я|Мінпраці|Міносвіти|Державного комітету України у справах сім'ї та молоді (1) від 26.05.1999р. № 34/166/131/88, і зареєстрованого в Мінюсті 17.06.1999р. за № 387/3680, яким затверджено «Правила опіки та піклування»: якщо над особами, які потребують опіки (піклування) і влаштовані у відповідні лікувальні установи чи установи соціального захисту населення, опікуни (піклувальники) не призначені, то виконання обов'язків опікунів і піклувальників від імені держави здійснюють ці установи в особі керівників цих установ.

До встановлення опіки і призначення опікуна функції останнього згідно ст. 65 ЦК України здійснює орган опіки та піклування. Інститут опіки має основною метою надати недостатній обсяг дієздатності та дозволяє забезпечити набуття та реалізацію суб'єктивних цивільних прав та обов'язків недієздатними особами.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, з моменту набуття чинності 23.02.2015р. наявного у справі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 11.02.2015р. про визнання ОСОБА_1 недієздатним, ухваленого після подачі ним даного позову щодо спадщини у квітні 2014 року, була припинена його цивільна процесуальна дієздатність, а не цивільна процесуальна і цивільна правоздатність, що втілені у здатності мати цивільні процесуальні та цивільні, з точки зору матеріального унормування, права і обов'язки (ст.ст. 25-26 ЦК України, ст. 28 ЦПК України).

Тож, визнання позивача недієздатним у встановленому законом порядку за правилами глави 2 розділу IV ЦПК України не є перешкодою для здійснення цивільних прав та обов'язків його опікуном від його імені.

Оскільки за положеннями ст. 58 ЦК України встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними, встановлюється опіка, то суд, маючи відомості про ухвалення такого рішення щодо позивача, мав учинити відповідно до 2.5 Правил опіки та піклування дії, регламентовані ст. 57 ЦК України щодо обов'язку повідомляти відповідний орган опіки та піклування про фізичних осіб, які потребують опіки. Процесуально суд, в такій ситуації, мав призначити або замінити представника ОСОБА_1 (ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України») за поданням органу опіки в порядку ст. 43 ЦПК України.

Однак, суд, без урахування вищезазначених норм матеріального права і процесуального закону, передчасно ухвалив рішення про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Із урахуванням наведеного, за доведенням обґрунтованості доводів апеляційної скарги, ухвала суду підлягає скасуванню з переданням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу головного лікаря Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 березня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, повернути до того ж суду для продовження розгляду.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді