Провадження № 22-ц/773/76/15 Категорія: 59 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А. А.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т. В., Антонюк К. І.,

при секретарі - Кирилюку О. О.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області - Сущ О. П.,

представника третьої особи - Гладич О. В.,

прокурора - Романішиної Т. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області, про відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_1

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 14500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) грн. моральної шкоди.

Не погодившись із таким рішенням суду, відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області та третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області подали апеляційні скарги, в яких, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

В ході апеляційного розгляду даної справи представники відповідачів та третьої особи, а також прокурор апеляційні скарги підтримали із наведених у них підстав, тоді як позивач просив відхилити подані апеляційні скарги у зв'язку з безпідставністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та справедливим.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції з наступних підстав.

Звернувшись до суду 09.10.14 з вищевказаним позовом, ОСОБА_1 у своїй позовній заяві зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як отримувач пенсії за вислугою років. З вересня 2011 року йому було припинено нарахування пенсії через наявність у матеріалах пенсійної справи його закордонного паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання на території Російської Федерації.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2012 року, яка набрала законної сили, визнано незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови в поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з вересня 2011 року та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з вказаної дати.

Покликаючись на те, внаслідок незаконних дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області впродовж тривалого проміжку часу його було позбавлено єдиного джерела засобів для існування - пенсії, позивач вважав, що тим самим йому спричинено істотних душевних страждань, а тому після неодноразового збільшення своїх позовних вимог ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь із відповідачів 50000 грн. моральної шкоди.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області ОСОБА_1 дійсно спричинено моральну шкоду, розмір якої з урахуванням характеру та тривалості душевних страждань, а також вимог розумності та справедливості становить 14500 грн.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується і колегія суддів, ґрунтуються на повно, всебічно, об'єктивно встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах матеріального права.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування завданої внаслідок порушення її прав моральної шкоди, яка, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом першої інстанції правильно встановлено, і це об'єктивно підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як отримувач пенсії за вислугою років. З вересня 2011 року йому було припинено нарахування та виплату пенсії через наявність у матеріалах пенсійної справи його закордонного паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання позивача на території Російської Федерації.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2012 року, яка набрала законної сили, визнано незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови в поновленні виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з вересня 2011 року та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з вказаної дати (а. с. 7-14).

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що будучи внаслідок незаконних дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області безпідставно позбавленим впродовж тривалого проміжку часу основного джерела існування - пенсії, позивач поза всяким сумнівом, являючись людиною похилого віку, непрацездатним, зазнав істотних душевних страждань, обумовлених вимушеним порушенням звичного укладу його життя та необхідністю докладання значних зусиль для його відновлення та поновлення свого законного права на соціальних захист з боку держави.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України в повній мірі враховано характер допущеного відповідачем правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, а також вимоги розумності і справедливості, внаслідок чого обґрунтовано визначено розмір грошового відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 14500 грн.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

За таких обставин справи та на підставі наведених вище норм закону суд першої інстанції правомірно стягнув з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 14500 (чотирнадцять тисяч п'ятсот) грн. моральної шкоди.

Натомість, доводи апеляційних скарг зводяться до помилкового та довільного тлумачення позивачем дійсних обставин справи та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то апеляційні скарги слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Державної казначейської служби України у м. Луцьку Волинської області відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2014 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді