Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - ОСОБА_5, про встановлення факту батьківства, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 9 липня 2015 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) звернувся до суду з позовом про встановлення факту батьківства, у якому зазначав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його батьками є ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.) та ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу у 1993 році його батьки продовжували проживати разом. За життя, ОСОБА_3 визнавав своє батьківство щодо позивача. Батьки проживали в фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, разом його виховували. Запис у свідоцтві про народження позивача зроблено зі слів матері відповідно ст. 55 КЗпШС, оскільки його батьки не перебували в зареєстрованому шлюбі. Вважав, що факт батьківства підтверджується наявністю інших спільних дітей, веденням ними спільного господарства та проживанням однією сім'єю, спільним вихованням та утриманням позивача протягом 2 років та просив встановити, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є його рідним батьком.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від

8 червня 2015 року позов задоволено.

Установлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є рідним батьком ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2.

Внесено зміни до актового запису № 53, складеного 23 липня

1996 року Чутівською селищною радою Чутівського району Полтавської області про народження ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме змінено запис «відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) на «відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 9 липня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як на підстави для відмови в задоволенні позову, апеляційний суд посилався на недоведеність позовних вимог та на те, що позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Проте даний висновок спростовується матеріалами справи.

Так, рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2009 року у справі за заявою ОСОБА_5 встановлено факт визнання батьківства ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі даного рішення суду ОСОБА_3 28 липня

2010 року отримав свідоцтво про спадщину за законом після померлого

ІНФОРМАЦІЯ_3 року батька ОСОБА_3

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_5, третя особа - Чутівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та скасування запису про реєстрацію права власності на будинок. Обґрунтовуючи даний позов ОСОБА_4 зазначала, що з серпня 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Вважала себе спадкоємцем за законом четвертої черги.

Одночасно, ОСОБА_6 оскаржила рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2009 року в апеляційному порядку.

Скасовуючи вказане рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_4, апеляційний суд Полтавської області в ухвалі від 29 квітня 2014 року вказав, що встановлення факту, про який заявила ОСОБА_5, породжує спір про право на спадкування як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4

За викладених обставин, висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем у даній справі є помилковим.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у статті 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до актового запису про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року в смт Чутове Полтавської області і є третьою дитиною, що народжена у матері ОСОБА_5 Батьком дитини зазначений ОСОБА_3 Відомості про батька записані зі слів матері, згідно ст. 55 КЗпШС України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер.

За положеннями ст. 53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне спілкування, придбання майна для спільного користування тощо).

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд мотивував свої висновки тим, що позивачем не надано доказів на ствердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю позивача та ОСОБА_3 до народження позивача, або спільне виховання чи його утримання ними, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання ОСОБА_3 батьківства щодо позивача.

Водночас, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що диспозиція ст. ст. 57-59 ЦПК України не обмежує сторін у поданні лише письмових доказів на підтвердження факту батьківства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відмовивши у позові фактично з підстав порушення ст. ст. 57-59 ЦПК України, апеляційний суд всупереч статей 303, 316 ЦПК України переоцінив наявні в справі докази, не навів належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, який встановив факт батьківства, не перевірив законність рішення суду першої інстанції в цілому з огляду на наявні у справі докази.

При цьому рішення суду першої інстанції також не може залишати силі з огляду на наступне.

За приписами ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Тобто, у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, належним способом захисту може бути лише встановлення факту батьківства.

Постановляючи рішення про встановлення фату відносно того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є рідним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції наведені роз'яснення до уваги не взяв та не врахував вимоги ст. 31 ЦПК України щодо уточнення позовних вимог.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонам доказами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від

8 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від

9 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська