Провадження № 2/127/6494/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 за участю третьої особи Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з цивільним позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 за участю третьої особи Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Позов мотивований тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 14 травня 2015 року між відповідачами ОСОБА_2 акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, банк продав ОСОБА_3 належну позивачу ОСОБА_1 квартиру за номером 27, що знаходиться в м. Вінниці, по вул. Острозького в житловому будинку за номером 55. Продаж квартири вчинено за 600 000,00 грн., відповідно до п. 7 договору. Квартира була продана банком внаслідок звернення стягнення на нерухоме майно позивача. Звітом №52/15 про незалежну оцінку ринкової вартості двохкімнатної квартири №27 у житловому будинку №55 по вул. Острозького в м. Вінниці, виконаним незалежним оцінювачем ОСОБА_5, надано висновок, що ринкова вартість квартири станом на дату оцінки 27 квітня 2015 року з врахуванням її фактичного технічного стану та без врахування податку на додану вартість складає 1 077 885,00 грн. Цей Звіт був переданий банку 29 квітня 2015 року з письмовим поясненням щодо позиції позивача. На вказаний лист банк відповіді не надав, та порушуючи вимоги чинного законодавства України продав квартиру позивача за вдвічі нижчою ціною, хоча позивач неодноразово повідомляв банк про наявність покупця на заставну квартиру для продажу за ринковою вартістю. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив його залишити без задоволення.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про розгляд справи була повідомлена завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

При розгляді справи встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ПАТ «Державний ощадний банк України» листом від 12.03.2015 року за №26-10/147 повідомив ОСОБА_1 про наявність рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.06.2011 у справі №2-1186/11/0206, відповідно до якого позовом АТ «Ощадбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено повністю. Рішення набрало законної сили 30.06.2011 року і банк має намір реалізувати предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з будь-якою особою-покупцем.

ОСОБА_1 листом від 25.03.2015 року повідомив банк про своє бажання та намір придбати заставне майно.

ПАТ «Державний ощадний банк України» листом від 26.03.2015 року за №26-10/173 повідомив ОСОБА_1 про намір укладення договору купівлі-продажу квартири 25.04.2015 року.

Відповідно до звіту про оцінку майна №168, наданого на замовлення ПАТ «Державний ощадний банк України» оцінювачем ОСОБА_6 ТОВ «Подільський експертний центр» оціночна вартість двохкімнатної квартири № 27 у житловому будинку №55 по вул. Острозького в м. Вінниці, станом на дату оцінки 10.04.2015 року складає 593 402,00 грн.

ОСОБА_1 листом від 24.04.2015 року повторно повідомив банк про своє бажання та намір придбати заставне майно.

Листом від 29.04.2015 року ОСОБА_1 повідомив банк про неможливість скористатися до 30 квітня 2015 року своїм переважним правом на придбання предмету іпотеки у звязку з чим запропонував реалізувати квартиру за умовами договору іпотеки від 07.09.2007 року та надав звіт про оцінку квартири від 27.04.2015 року.

Відповідно до звіту №52/15 про незалежну оцінку ринкової вартості двохкімнатної квартири №27 у житловому будинку №55 по вул. Острозького в м. Вінниці, виконаним незалежним оцінювачем ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1, ринкова вартість квартири станом на дату оцінки 27 квітня 2015 року з врахуванням її фактичного технічного стану та без врахування податку на додану вартість складає 1 077 885,00 грн.

Листом від 13.05.2015 року за №26-10/416 від 13.05.2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» повідомив ОСОБА_1 про те, що право вибору та вибір способу задоволення вимог належить іпотекодержателю ПАТ «Державний ощадний банк України».

14.05.2015 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 Ціна купівлі квартири склала 600 000 грн. Квартира була продана банком внаслідок звернення стягнення на нерухоме майно позивача.

ПАТ «Державний ощадний банк України» листом від 15.05.2015 року за №26-10/420 надіслав ОСОБА_1 звіт про результати продажу майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).

В абзаці 1 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься розяснення про те, що відповідно до ст. 215 та ст. 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до абзацу 1 п.6 цієї постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

14.05.2015 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, належної ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4 Ціна купівлі квартири склала 600 000 грн. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 16.06.2011 року в справі № 2-1186/11/0206, банку надано право продажу квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_7

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Вказані вимоги були дотримані ПАТ «Державний ощадний банк України», Іпотекодавцю ОСОБА_7 направлені листи-повідомлення від 12.03.2015 року за №26-10/147, 26.03.2015 року за №26-10/173, 13.05.2015 року за №26-10. Ці листи отримані позивачем, що підтверджується його поясненнями в позовній заяві та відповідями на адресу банку. Листом від 25.03.2015 року позивач висловив намір придбати предмет іпотеки, однак листом від 29.04.2015 року він повідомив, що не може скористатися своїм правом переважної купівлі предмету іпотеки у звязку з чим запропонував реалізувати квартиру за умовами договору іпотеки від 07.09.2007 року та надав звіт про оцінку квартири від 27.04.2015 року. Проте, право іпотекодавця встановлювати свою ціну продажу положеннями Закону України «Про іпотеку» не передбачено.

Натомість, ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Вартість спірної квартирі визначена на підставі звіту про оцінку майна за № 168, складеного оцінювачем ОСОБА_6 ТОВ «Подільський експертний центр» станом на 10.04.2015 року в розмірі 593 402 грн.

На переконання суду, підстав, визначених ч. 1 ст. 215 ЦК України, для визнання договору купівлі-продажу квартири № 27 в будину № 55 по вулиці Острозького у м. Вінниця, належної ОСОБА_7, недійсним не має.

А з огляду на положення ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» позивачем неправильно обраний спосіб захисту свого права як іпотекодавця.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень статті 88 ЦПК України. Судовий збір підлягає стягненню з позивача, якому згідно з ухвалою суду було відстрочено сплату до вирішення справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 10 ,11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя