Справа № 242/1396/15-ц
Провадження № 2/242/689/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Пирогової Л. В., при секретарі Ніколенко Д. М., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи Сузіної Л. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Селидівської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за межі України ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.04.2015 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В інтересах дитини позивач має намір виїхати з дитиною за кордон в зв»язку з проведення АТО на території Донецької області. Зазначені обставини вказують на необхідність надання відповідачем згоди на виїзд дитини за кордон та надання дозволу на виготовлення проїзного документу для дитини. Відповідач такої згоди не надає, у зв»язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Просить суд надати дозвіл ОСОБА_4, народженому ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м.Селидове, на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька ОСОБА_2 до досягнення дитиною 16 років у супроводі матері ОСОБА_1.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив суд відмовити в задоволені позову, оскільки вважає, що дружина не повернеться з дитиною до України.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_1, виданого виконкомом Цукуринської селищної ради м Селидове Донецькій області, актовий запис № 21 батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про шлюбу НОМЕР_2, виданого виконкомом Гірницькою міською радою м Селидове Донецькій області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24.06.2006 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 32.

На підставі рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11.04.2011 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між подружжям, сторони почали проживати окремо. Дитина проживає спільно із своєю матір'ю. Рішенням виконавчого комітету Селидівської міської ради № 278 від 23.11.2011 року, встановлено ступінь участі ОСОБА_2, який проживає окремо від малолітнього сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вигляді 2 днів зустрічі у суботу та неділю з 9.00 до 18.00 годин два рази на місяці за попередньою домовленістю з матір'ю дитини.

Судом встановлено, що мати дитини бажає тимчасово вивезти дитину за кордон у зв'язку з проведенням АТО на території Донецької області, що вимагає надання батьком дитини - відповідачем по справі - дозволу на виїзд дітей за кордон.

Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення .

Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання.

У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків .

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини судом не встановлено.

Суд не бере до уваги ствердження відповідача з приводу того, що у нього виникає сумнів з приводу того, що його дружина повернеться з дитиною до України, оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження зазначених обставин.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 64 ч.1 Конституції України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.313 ЦК України, ст. ст. 7, 141, 150, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 59-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Селидівської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за межі України - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово виїжджати у супроводі ОСОБА_1 за межі України без згоди і супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення ним 16 років та дозволити ОСОБА_1 виготовити для цього необхідні проїзні документи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя