Справа № 635/6421/14-ц
Провадження № 2/635/127/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.

за участю секретаря судового засідання - Нікішової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Яна Миколаївна, Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, витребування майна, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Яна Миколаївна, Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи,які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу харківської області Купровська Яна Миколаївна, Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, витребування майна,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 14 вересня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 611; витребувати із володіння ОСОБА_2 у його власність 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначив, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві приватної власності ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок. На час відкриття спадщини в будинку мешкали його дружина ОСОБА_7 та його син ОСОБА_6, які фактично вступили в управління спадщиною і згідно із ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину, по 1/2 частині кожний. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли його мати ОСОБА_7, дружина ОСОБА_3 та він, його син, як такі що постійно мешкали у спадковому будинку, по 1/6 частині спадкового будинку кожний. Крім того, у встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Натомість, в 2012 році ОСОБА_7 звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року позов ОСОБА_7 задовільнено, за ОСОБА_7 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. 13 вересня 2012 року право власності ОСОБА_7 було зареєстровано в КП «Харківське районне БТІ». 14 вересня 2012 року ОСОБА_7 продала спірний житловий будинок ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року скасоване, ОСОБА_7 в позові відмовлено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Спадкоємцем першої черги після її смерті є її донька ОСОБА_4, яка спадщину не прийняла, оскільки остання не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Він є онуком померлої, тобто спадкоємцем другої черги, відповідно до ст. 1262 ЦК України. На час смерті баби ОСОБА_7 він проживав та був зареєстрований разом з нею за однією адресою, крім того у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 немає. Таким чином, він успадкував після смерті баби 4/6 частини житлового будинку.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що на теперішній час правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_7 відчужила спірний житловий будинок скасовано, а тому спадкоємці повинні успадковувати будинок за загальними правилами, в порядку спадкування за законом.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, виходячи із змісту ст. 388 ЦК України, майно, яке вибуло із володіння власника на підставі рішення суду, прийнятого по відношенню до цього майна, але в подальшому скасованого, необхідно вважати вибувшим з володіння власника всупереч його волі.

Таким чином, спадкове майно вибуло із його володіння всупереч його волі, а тому договір купівлі- продажу житлового будинку підлягає визнанню недійсним, в тому числі і як укладений фіктивно, а належна йому частка спадкового майна, а саме 5/6 частин витребуванню у ОСОБА_2

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, в якому просила визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 14 вересня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 611; витребувати із володіння ОСОБА_2 у її власність 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначила, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві приватно власності ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок. На час відкриття спадщини в будинку мешкали його дружина ОСОБА_7 та його син ОСОБА_6, які фактично вступили в управління спадщиною і згідно із ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину, по 1/2 частині кожний. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли його мати ОСОБА_7, син ОСОБА_1 та вона, його дружина, як такі, що постійно мешкали у спадковому будинку, по 1/6 частині спадкового будинку кожний.

Натомість, в 2012 році ОСОБА_7 звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року позов ОСОБА_7 задовільнено, за ОСОБА_7 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. 13 вересня 2012 року право власності ОСОБА_7 було зареєстровано в КП «Харківське районне БТІ». 14 вересня 2012 року ОСОБА_7 продала спірний житловий будинок ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року скасоване, ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні позову.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Спадкоємцем першої черги після її смерті є її донька ОСОБА_4, яка спадщину не прийняла, оскільки остання не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася.

Позивач ОСОБА_3 зазначає, що на теперішній час правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_7 відчужила спірний житловий будинок скасовано, а тому спадкоємці повинні успадковувати будинок за загальними правилами, в порядку спадкування за законом.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України за результатами розгляду справи № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, виходячи із змісту ст. 388 ЦК України, майно, яке вибуло із володіння власника на підставі рішення суду, прийнятого по відношенню до цього майна, але в подальшому скасованого, необхідно вважати вибувшим з володіння власника всупереч його волі.

Таким чином, спадкове майно вибуло із її володіння всупереч її волі, а тому договір купівлі - продажу житлового будинку підлягає визнанню недійсним, в тому числі і як укладений фіктивно, а належна їй частка спадкового майна, а саме 1/6 частин витребуванню у ОСОБА_2

Не погоджуючись з зазначеними позовами ОСОБА_4 звернулася з зустрічним позовом, в якому в остаточних вимогах просила встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 202 року за її матір'ю ОСОБА_7 визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом. 14 вересня 2012 року вказаний житловий будинок ОСОБА_7 продала ОСОБА_2 Після продажу будинку мати переїхали мешкати до неї за адресою: АДРЕСА_2, де і проживала до часу своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 зазначає, що оскільки її мати на час відкриття спадщини постійно проживала разом з нею, вона є такою, що прийняла спадщину.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, направив до суду свого представника ОСОБА_10, яка позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 не заперечувала, зустрічний позов ОСОБА_4 не визнала.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення первісного позову не заперечувала, свої позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала з підстав, зазначених в позові, зустрічний позов ОСОБА_4 не визнала.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_11 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 не визнали.

Відповідач ОСОБА_2, його представники ОСОБА_12, ОСОБА_13 первісний позов ОСОБА_1, зустрічний позов ОСОБА_3 не визнали, просили в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовити. Зустрічний позов ОСОБА_4 визнали частково в частині встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем. При цьому представник відповідача ОСОБА_12 зазначив, що право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину та зареєструвати своє право на спадщину в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Тобто, до моменту державної реєстрації права власності спадкоємець не є власником відповідної нерухомої речі. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 не зверталися, також не намагалися стати власниками нерухомого майна, що входило до складу спадщини шляхом звернення до органу реєстрації для реєстрації права власності на нерухоме майно. За вказаних обставин, у спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не виникло право власності на спірний житловий будинок, а тому будь-якого порушення їх прав бути не може. Згідно ч.1 ст. 392 ЦК України лише власник майна може подати позов про визнання його оспорюваного, порушеного або невизначеного права. При цьому власником нерухомого майна є особа, щодо речових прав якої на це майно вже здійснено державну реєстрацію на підставі ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 182,334 ЦК України. За таких обставин вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Що стосується вимог в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що договір є фіктивним, то на підтвердження своєї позиції ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надали жодного належного та допустимого доказу, доводи останніх ґрунтуються лише на їх суб'єктивному припущенні. Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Посилання ОСОБА_1 на висновок Верховного Суду України, за результатами розгляду справи № 6-52цс14 вважає недоречним, оскільки ОСОБА_1 ніколи не був та на теперішній час не є власником спірного будинку. На час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу будинку від 14 вересня 2012 року рішення суду, на яке посилаються ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було чинним. Тобто, продавець укладаючи оспорюваний правочин, діяла у відповідності до вимог закону, була наділена дієздатністю щодо продажу належного їй на праві власності будинку. Це узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-201цс14, згідно якого суд визнав відсутність підстав для задоволення вимоги кредитора й правомірність переходу права власності, коли було чинне рішення суду, яке в подальшому було скасоване.

Представник третьої особи - Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа нотаріус Купровська Я.М., належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заперечення проти позову, в яких просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. На час відкриття спадщини в будинку мешкала його дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_6, які фактично вступили в управління спадщиною і згідно до ст.549 ЦК УРСР вважаються спадкоємцями, що прийняли спадщину по 1/2 частині спадкового будинку кожний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняли як спадкоємці першої черги його мати ОСОБА_7, дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_1 як такі, що постійно мешкали у спадковому будинку на час відкриття спадщини.

Вказані обставини підтверджуються довідкою Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за № 1417 від 11 жовтня 2013 року, довідкою Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за № 341 від 18 лютого 2013 року, також встановлені рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року, ухваленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яке набрало законної сили./а.с. 18-19, 24,31/

Зазначені обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявами про прийняття спадщини, які були зареєстровані в книзі реєстрації обліку та реєстрації спадкових справ за № 216 від 08 лютого 2010 року, та №1652 від 21 липня 2010 року, та приєднані до спадкової справи./т.1 а.с. 28, т.2 а.с. 128/

Таким чином, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 прийняли спадщину по 1/6 частині спірного житлового будинку кожний.

Разом з тим, в 2012 році ОСОБА_7 звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. 20 липня 2012 року рішенням Харківського районного суду Харківської області за ОСОБА_7 визнано право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1. /а.с. 17/

14 вересня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. за р.№ 611, відповідно до умов якого останній придбав в ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1./а.с. 23/

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 31 жовтня 2012 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року скасовано, ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні позову до Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності. Зазначене рішення набрало законної сили. /а.с.18-19/

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла./а.с. 15/

Після її смерті відкрилася спадщина на 4/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, є її донька ОСОБА_4 та за правом представлення, згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України, її онук ОСОБА_1

Згідно інформації Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за № 2221/02.14 від 11 вересня 2014 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7, яка на день смерті проживала в АДРЕСА_1, заведена спадкова справа № 742/2013. З завою про прийняття спадщини на протязі шестимісячного строку з дня смерті спадкодавці звернувся онук померлої ОСОБА_1, який прийняв спадщину замість свого батька, а сина спадкодавці, ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Заяви від інших спадкоємців до державної нотаріальної контори не поступали, в тому числі заява про прийняття спадщини ОСОБА_4 не надходила. Свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала. /т.1 а.с. 127/.

Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину у вигляді 1/6 частини спірного будинку після смерті батька ОСОБА_6 та 4/6 частин житлового будинку після смерті баби ОСОБА_7

Натомість, Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджували право власності спадкодавця на житловий будинок АДРЕСА_1 та запропоновано звернутися до суду з питання оформлення спадщини. /т.1 а.с. 16/

На теперішній час право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Пунктом 3 ч.1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 11 червня 2014 року № 6-52цс/14, за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Оскільки рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 липня 2012 року скасовано, а ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на спірний житловий будинок, то підстави набуття права власності на спірне майно відпали.

Таким чином, право ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягає захисту відповідно до вимог статті 388 ЦК України шляхом витребування спірного майна в набувача ОСОБА_2, оскільки вибуло з володіння останніх на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасованого, тобто, є таким, що вибуло з володіння поза їх волею.

Крім того, з огляду на те, що під час укладення договору купівлі-продажу спірного будинку не були дотримані вимоги ч.1 ст. 203 ЦК України, договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України

Що стосується заперечень представника відповідача ОСОБА_12, то суд не приймає їх до уваги, виходячи з наступного.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з часу її відкриття набули речові права на успадкований будинок - право володіння та право користування ним і, відповідно, право на захист цих прав.

Вказане узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-164цс12, згідно якого у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

З огляду на наведене, суд вважає,що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за зустрічним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заперечень представника відповідача ОСОБА_12 щодо відсутності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину після смерті ОСОБА_6, то слід зазначити, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в подальшому спірний житловий будинок вибув з володіння останніх поза їх волею, на теперішній час право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_2, а тому захист прав ОСОБА_3 та ОСОБА_1 можливий лише в судовому порядку, а тому відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину в даному випадку носить суто формальний характер.

Посилання представника відповідача на правовий висновок Верховного суду України, викладений у постанові від 24 грудня 2014 року № 6-201цс14, суд вважає безпідставним, оскільки вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у поєднанні з нормами ст.ст. 33,39 цього Закону, та відступаючи від правової позиції щодо незастосування ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», викладеної у постанові Верховного суду України від 24 грудня 2014 року № 6-201цс14, Судова палата у цивільних справах Верховного суду України дійшла протилежного правового висновку у постанові № 6-53цс від 13 травня 2015 року, про застосування до правовідносин сторін ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», поширення її дії на відповідача та збереження обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором.

При цьому суд приймає висновок щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного суду України № 6-53цс від 13 травня 2015 року, оскільки він узгоджується з іншими правовими висновками Верховного суду України, зробленими в аналогічних справах, та відповідає положенням чинного законодавства України.

При цьому, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено фіктивність договору купівлі-продажу, а тому з цих підстав договір купівлі-продажу не може бути визнаний недійсним.

Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 за зустрічним позовом, то він задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщин) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місяця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона тимчасово не проживає, а знаходиться.

У зв'язку з наведеним слід брати до уваги положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні», який регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше 6 місяців на рік.

Згідно зі ст. 6 цього Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено відміткою у паспорті відповідно до п. 5 ч. 6 Положення про паспорт громадянина України, а також іншим документом згідно із абз. 8 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів вказаної справи, та оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільних справ №2034/7785/2012, № 2034/128/2012, ОСОБА_7 по день смерті була зареєстрована в житловому будинку АДРЕСА_1, що, зокрема, підтверджується довідками Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області за № 2171 від 05 жовтня 2012 року, та за № 341 від 18 лютого 2013 року щодо реєстрації та проживання ОСОБА_7 у спірному будинку, виданих вже після відчуження будинку ОСОБА_2, отримувала за вказаною адресою поштову кореспонденцію, пенсію, що підтверджується копіями відомостей Центру поштового зв'язку № 7 Харківської дирекції УДППЗ за січень 2013 року по квітень 2013 року.

Згідно записів погосподарської книги Циркунівської сільської ради станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 платником земельного податку за земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, була саме ОСОБА_7

За інформацією Управління пенсійного фонду України в Харківському районі Харківської області за № 2397-02/14 від 18 березня 2015 року, ОСОБА_7 перебувала на обліку в управлінні з 16 травня 1990 року по 02 квітня 2013 року, проживала за адресою: АДРЕСА_1. За період з 14 вересня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про зміну місця проживання ОСОБА_7 не зверталася./т.2 а.с. 112-115а, 116/

За відомостями КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня № 7»за № 346 від 23 квітня 2015 року, ОСОБА_7 була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги до лікарні з адреси: АДРЕСА_1, та знаходилась на стаціонарному лікуванні в другому неврологічному відділені з 22 грудня по 03 січня 2013 року./т.2 а.с. 118/

В свою чергу, ОСОБА_4 не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження постійного проживання разом із ОСОБА_7 на час відкриття спадщини.

Так, надання медичної допомоги ОСОБА_7 з 09 січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання ОСОБА_4 не свідчить про постійне місце проживання спадкодавця за адресою: АДРЕСА_2, а вказує лише на тимчасове її перебування за вказаною адресою.

Що стосується показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, то вони не спростовують висновків суду, що ОСОБА_7 постійно проживала за місцем своєї реєстрації.

Акт депутата 7 округу Циркунівської сільської ради Харківського району Андросової Л.П. суд не приймає до уваги, як одержаний в порушення порядку, встановленому законом.

Так, вказаний акт складений депутатом зі слів ОСОБА_4, а громадяни, якими підписаний акт не попереджались як свідки про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_4 не доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме, що вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судовим розглядом встановлено, що у встановлений законом строк ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася і в реалізації зазначеного права їй ніхто не перешкоджав.

З огляду на зазначене,суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання із спадкодацем та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 208,209,212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Яна Миколаївна, Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Яна Миколаївна, Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, витребування майна-задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудамиАДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудамиАДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті батькаОСОБА_6, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудамиАДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 14 вересня 2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровською Я.М. та зареєстрований в реєстрі за № 611.

Витребувати із володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 113,0кв.м., житловою площею 96,80кв.м.

Витребувати із володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_31/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 113,0кв.м., житловою площею 96,80кв.м.

ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Купровська Яна Миколаївна, Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, визнання права власності в порядку спадкування за законом- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - І.В. Березовська