УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення суми за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми.

Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Деснянському районі м. Києва, яким було здійснено перерахунок пенсії згідно рішень суду.

Відповідно ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» відповідач зобов'язаний був повідомити орган, що нараховує пенсію, про зміну умов, що впливають на виплату пенсії, проте цього не зробив.

04.12.2014 Управління направило ОСОБА_1 претензію про повернення коштів, в розмірі 1032 грн. 21 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 борг у сумі 1032, 21 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.03.2015 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник УПФУ в Деснянському районі м. Києва подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Справа № 754/568/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7009/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Апелянт зазначив, що при інвентаризації пенсійних справ було виявлено відсутність рішень суду апеляційної інстанції в справах, за якими здійснено перерахунок пенсії згідно рішень суду про зобов'язання Управління провести перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по Україні за календарний рік, що передбачено ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, апелянт вказав, що виплата пенсії Управлінням в такому розмірі була не добровільна, а на підставі рішення суду, який і зобов'язав проводити цю виплату, а відтак суд першої інстанції не звернув увагу на положення ч. 1 ст. 1215 ЦК України, яке містить чіткі умови, за яких пенсії не підлягають поверненню, зокрема виплата, яка проведена добровільно, та не була наслідком рахункової помилки і не містить недобросовісності.

Враховуючи зазначене, просив рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Деснянському районі м. Києва.

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2011 року задоволено позов ОСОБА_1 - визнано дії УПФУ в Деснянському районі м. Києва щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії неправомірними та зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2011, виходячи з показника середньої заробітної плати за 2010 рік (а.с. 8 - 9).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012 року задоволено апеляційну скаргу УПФУ в Деснянському районі м. Києва на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2011 року, постанову скасовано, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 10).

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Виходячи зі змісту наведеної норми, сума пенсії, яка надміру виплачена, може бути повернута лише у двох випадках: коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних відомостей.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності доказів недобросовісності з боку набувача.

Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Оскільки, судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 1032, 21 грн., які є пенсійною виплатою, призначеною УПФУ в Деснянському районі м. Києва, та не встановлено наявності технічної помилки, а відповідачем не доведено зазначеного, то відповідно до ст. 1215 ЦК України, поверненню вказана сума не підлягає.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва