Справа № 351/2135/14-ц
Провадження № 2/342/70/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдича Р.М.

секретаря Вінтоник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на частки у житловому будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися суду з позовом про про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на частки у житловому будинку.

Позовні вимоги мотивують тим, що згідно рішення Снятинського районного суду від 24.10.2012 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності по 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 Снятинського району Івано-Франківської області, а за ОСОБА_5 право власності на 2/8 частини вище зазначеного будинковолодіння. Однак рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області вище зазначенне рішення скасоване, оскільки власником спірного будинковолодіння являється ОСОБА_4 право власності якого підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.04.1982 року складеним ОСОБА_6 Позивачі вважають, що житловий будинок будучи майном колгоспного двору втратив статус особистої власності відповідача, оскільки ОСОБА_4, там не проживав починаючи з 1984 року. Враховуючи те, що відповідач не визнає право позивачів на частки у житловому будинку вони звернулися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 позов підтримав з підстав наведених у ньому, як і позивач ОСОБА_3 Позов просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в призначені судові засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_8 спочатку заперечували проти даного позову. Але в судове засідання призначене на 17.03.2015 року не з'явились. До канцелярії суду 12.03.2015 року відповідач подав письмову заяву в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення та просить суд слухати справу у його відсутності.

Передбачених ч.1 ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вислухавши осіб, що брали участь під час розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України "Про власність".

Пленум Верховного Суду України у постанові від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (далі Постанова) роз'яснив, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

В судовому засіданні встановлено, що:

З копії заповіту від 08.08.1981 року видно, що на випадок своєї смерті ОСОБА_6 все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося заповіла - ОСОБА_4 (а.с.7-8).

Копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом стверджено, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 є - ОСОБА_4, і що дане свідоцтво підлягає реєстрації в Шевченківській сільській Раді народних депутатів (а.с.6).

Відповідач не проживав в даному будинку починаючи з 1984 року.

Також в копії свідоцтва про укладення шлюбу зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 11.01.1986 року зареєстрували шлюб, після чого позивач змінила прізвище на «ОСОБА_9» (а.с.21)

З копій свідоцтв про народження ОСОБА_5 та ОСОБА_10 видно, що їх батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.22-23)

З копії свідоцтва про шлюб видно, що ОСОБА_11 та ОСОБА_5 25.02.2013 року зареєстрували шлюб після чого позивач змінила прізвище на «ОСОБА_5» (а.с.32)

Копією свідоцтва про смерть стверджено, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.(а.с.24)

Копією технічного паспорта та довідки технічної характеристики стверджено, що житловий будинок знаходиться по АДРЕСА_1 Снятинського району Івано-Франківської області. (а.с.25-29)

В копії довідки виданої виконкомом Шевченківської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області зазначено, що станом на 01.07.1991 року в спірному житловому будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_5, ОСОБА_10.(померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року), двір відносився до суспільної групи колгоспних дворів і біля нього є земельна ділянка розміром 0.48 га. (а.с. 31).

Сім'я позивача ОСОБА_1 проживає в цьому будинку з 1985 року.

Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні.

Визнання відповідачем ОСОБА_4 даного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.392 цього ж кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки матеріалами справи доведено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 хочуть визнати право власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 Снятинського району Івано-Франківської області, який раніше відносився до колгоспних дворів, а відповідач ОСОБА_4, в судовому засіданні визнав даний позов, підстав неправомірності набуття позивачами прав власності на частки в житловому будинку, судом не встановлено, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення вимог позивачів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на частки у житловому будинку.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.10, 11, 60, 209, 214 - 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого Снятинською державною нотаріальною конторою 09.04.1982 року.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності по 3/8 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 Снятинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 2/8 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 Снятинського району Івано-Франківської області

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішенння .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Гайдич Р.М.