У Х В А Л А

14.12.2015р. с.м.т. Літин

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

при секретарі Івановій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 29.10.2015 року у справі № 137/1148/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2015 р. до Літинського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 із зазначеною заявою, мотивуючи її тим, що 29.10.2015 р. Літинським районним судом Вінницької області було винесено рішення по цивільній справі № 137/1148/15-ц за позовом ПАТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким було стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором. У своїй заяві посилається на наступні обставини: суд виніс заочне рішення не повідомивши сторони по справі про призначене судове засідання; порушено порядок винесення заочного рішення; порушено строки позовної давності; відсутні розрахунки щодо переведення розміру заборгованності з іноземної валюти в українську, за курсом встановленим НБУ; судом не обгрунтовано розмір задовлених позовних вимог.

Вважає, що його присутність при розгляді справи надала б можливість суду отримати його пояснення та докази, які необхідні при ухваленні рішення, тому заочне рішення необхідно скасувати.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її представник-адвокат ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилися, хоча про дату час і місце розгляду були повідомлені належним чином (а.с.132-134).

Представник Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» ОСОБА_4 до судового засідання також не з'явився, хоча про дату час та місце судового розгляду був повідомлений телефонним зв'язком, про що свідчить телефонограмма в матеріалах справи (а.с. 131). Однак, 01.12.2015 р. останнім через канцелярію суду було надане письмове заперечення на заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 125-127).

Згідно ч.1 ст. 231 ЦПК України, при розгляді заяви про перегляд заочного рішення неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не зявилися у судове засідання.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, письмове заперечення представнка позивача, та матеріали цивільної справи № 137/1148/15-ц, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що заочним рішенням Літинського районного суду Вінницької області 29.10.2015 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до матеріалів справи відповідач вчасно подав заяву про перегляд заочного рішення в строк, встановлений ст.228 ЦПК України, тому заява про перегляд заочного рішення була прийнята до розгляду.

ОСОБА_1 у своїй заяві про перегляд заочного рішення посилається на ту обставину, що суддею Літинського районного суду Вінницької області при винесенні заочного рішення було допущено порядок винесення заочного рішення.

Варто звернути увагу, що ст. 6 Європепейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, прийнятою Радою Європи 04.11.1950 року, гарантується кожній фізичній або юридичнй особі право на розгляд упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної чи господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Беручи до уваги те, що цивільна справа за № 137/1148/15-ц надійшла до Літинського раойнного суду Вінницької області 08.07.2015 р., а також ту обставину, що відповідачі та їх представник неодноразово були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, проте зловживаючи своїми процесуальними правами затягували розгляд справи, тим самим прямо порушуючи процесуальний закон, котрий встановлює граничний строк розгляду цивільних справ - не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 17 Закону України " Про виконання рішень про застосування практики Єверопейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

В поняття "розумний строк" розгляду справ Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника ( Узагальнення судової практики Бориспільського міськрайонного суду щодо порушення строків розгляду цивільних справ).

З метою дотримання процесуальних строків розгляду справ даної категорії, враховуючи сестиматичність неявки відповідачів та адвоката у судові засідання, їхню процесуальну поведінку, котра проявлялася у зловживанні своїми процесуальними правами та затягуванням судового процесу, суд ухвалив 29.10.2015 р. провести заочний розгляд у справі № 137/1148/15-ц.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК України, а також п. 30 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно заяви про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що його не було повідомлено належним чином про судове засідання котре відбулося 29.10.2015 р. Вказана обставина судом до уваги не приймається, оскільки згідно повідомлень про вручення поштового відправлення, котрі містяться в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вручено особисто повідомлення про судове засідання на 29.10.2015 р. (а.с. 102-104). До того ж виникають сумніви щодо тої обставини, про неповідомлення відповідачів про судове засідання на 29.10.2015 р., оскільки представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 знаючи про судове засідання на 10:00 годину 29.10.2015 р. подав до суду 27.10.2015 р. клопотання про відкладення розгляду справи, пояснюючи тим, що о 12:00 годині 29.10.2015 р. він буде приймати участь у судовому засіданні у Вінницькому міському суді вінницької області (а.с. 89). Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Разом з тим клопотання представника заявника адвоката ОСОБА_3 від 27.10.2015 р. не розцінюється як підстава для перенесення розгляду справи. Хоча ч. 2 ст. 169 ЦПК України передбачено, що за клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. Проте вказана норма надає тільки право відкласти розгляд справи, але не встановлює для суду обовязок перенесення справи у звязку з клопотанням.

Неявка представника відповідача і самих відповідачів з посиланням на зайнятість у іншому судовому процесі, не може являтися поважною причиною неявки у судове засідання призначене на 29.10.215 р., оскільки судове засідання у Літинському районному суді Вінницької області було призначене на 2 години раніше, ніж засідання у Вінницькому міському суді, що у свою чергу могло б слугувати підставою для відкладення більш пізнього судового засідання. До того ж представником відповідача не обґрунтована перевага судовому процесі котрий проходить у більш пізньому судовому засідання у Вінницькому міському суді.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на його неповідомлення про дату та час розгляду справи не відповідає дійсності.

Суд також не приймає до уваги твердження заявника, котрі не відповідають дійсності, про отримання 06.11.2015 р. копії заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 29.10.2015 р., зазначених у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 106), оскільки згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 зазначене рішення отримано 30.10.2015 р., про що свідчить його особистий підпис про отримання (а.с. 112), а 06.11.2015 р. вказане рішення отримане ОСОБА_2 (а.с. 113).

Також твердження заявника, що в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення щодо кожного дня, на які призначались судові засідання відносно кожного з відповідачів, суд вважає необгрунтованими та упередженими, оскільки згідно наявних матеріалів справи № 137/1148/15-ц вбачається протилежне, зокрема:

повідомлення відповідачів про судове засідання на 24.07.2015 р. отримано останніми особисто 17.07.2015 р. (а.с 56);

повідомлення на 31.07.2015 р. отримано відповідачами особисто 28.07.2015 (а.с.58-60);

повідомлення на 21.09.2015 р. отримано відповідачами особисто 07.08.2015 р. (а.с. 63-65);

особистою розпискою від 21.09.2015 р. відповідачі підтвердили, що повідомлені про наступне судове засідання призначене на 05.10.2015 р. (а.с. 69);

особистою розпискою від 05.10.2015 р. відповідачі підтвердили, що повідомлені про наступне судове засідання призначене на 15.10.2015 р. (а.с. 69);

повідомлення на 29.10.2015 р. отримано відповідачами особисто 16.10.2015 р. (а.с102-104), але суд був вимушений відкладати судові засідання, оскільки повідомлення про вручення судових повісток відповідачам надходили на адресу суду із запізненням, вже після дати призначення судових засідань.

Що стосується вказаної заявником підстави скасування заочного рішення з причин пропуску строків позовної давності, слід зазначити, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна даність встановлюється тривалістю у три роки. Проте, ст. 260 ЦК України імперативно зазначає, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу.

Як вбачається з графіку погашення заборгованності до кредитного договору, розрахунку заборгованості та виписки (а.с. 4-6), у позичальника до 09.12.2014 р. була відсутня прострочена заборгованість по щомісячним платежам. Заборгованість виникла лише з 12.12.2014 р., у звязку з чим відсутні будь-які обставини для застосування строків позовної давності.

Надання позивачем розрахунку заборгованості з дати укладення кредитного договору не вказує на те, що позивач просив стягнути прострочений борг з 21.12.2007 р., а лише відображає весь рух коштів з дати укладення кредитного договору по щомісячним платежам.

Щодо відсутності гривневого еквіваленту, то в обґрунтування даного твердження заявник посилається на абз. 2 п. 14 ПП ВСУ № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. де вказано, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Проте заявник не зазначає наявність абзацу 3 вказаного пункту, де значиться, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій.

Також заявником при зазначені вищенаведеного не взято до уваги норму, викладену у рішенні Літинського районного суду Вінницької області від 29.10.2015 р., про перегляд якого клопоче останній, зокрема не взято до уваги п. 12 ПП ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р., відповідно до якої, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті.

Аналогічна позиція міститься у постанові ВСУ за №6-145цс14 від 24.09.2014 р.

Відповідно до ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, під час розгляду заяви відповідача ОСОБА_1 судом не встановлено сукупності двох необхідних умов для перегляду заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 29.10.2015 року, а саме, що відповідачі не з'явилися в судове засідання при винесенні заочного рішення, що переглядається, та не повідомили про причини неявки з поважних причин, і те, що докази, на які вони посилаються, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів, із наданням їм відповідної оцінки, а тому заява ОСОБА_1про перегляд заочного рішення не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 197, 210, 231, 232 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Літинського районного суду Вінницької області від 29.10.2015 року у справі № 137/1148/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення, роз'яснивши сторонам можливість оскарження заочного рішення в загальному порядку.

Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення ухвали суду, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:ОСОБА_5