У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Готра Т.Ю.,

суддів - Джуги С.Д., Кеміня М.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Ужгородського міскрайонного суду від 15 жовтня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_6 про звернення стягнення, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту - ПАТ КБ «Приват Банк») подав апеляційну скаргу на рішення Уждгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2014 року, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

У апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове, яким позов ПАТ КБ «Приват Банк» задовольнити. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на безпідставність застосування судом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", звертає увагу на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, а відтак згідно приписів ЦК України та Закону України «Про іпотеку» наявні всі підстави для задоволення позову.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приват Банк» Гриниха Т.Ю. апеляційну скаргу підтримала.

Представник відповідачів ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 квітня 2008 року між Приват Банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк) та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №mkmoga00000031, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 61930.00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10 квітня 2028 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та відповідачами був укладений договір іпотеки, згідно якого відповідачі надали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме домоволодіння загальною площею 148,10 кв.м., житловою площею 25,80 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1.

Своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_6 не виконувала належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку Банку станом на 03.09.2013 складала 88409,64 доларів США, з яких: 71361,68 доларів США - заборгованість за кредитом, 7282,35 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 478,51 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 5047,32 США - пеня, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 4208,49 доларів США - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні даного позову з підстав, передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на нормах матеріального права.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України N 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", і п.1 ч.1 цього Закону передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті за умовами, що: таке нерухоме житлове майно використовується за місцем постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Кредит, отриманий, ОСОБА_6 є споживчим та укладений в іноземній валюті; площа житлового будинку, яка є предметом іпотеки менше 250 кв.м. (загальна площа житлового будинку становить 148,1 кв.м.). Ця квартира відповідачам належить на праві власності на підставі Свідоцва про право власності на нерухоме майно виданого Сторожницькою сільською радою 09.02.2001 року на підставі рішення виконкому Сторожницької сільської ради №2 від 11.0.1.2001 року. Житловий будинок є постійним місцем проживання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (де вони була зареєстровані і на час укладення Договору Іпотеки). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іншого нерухомого майна у власності відповідачів - немає (а.с. 120-134).

Відповідно до ст. 4 Закону N 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Банк просив стягнути заборгованість, в тому числі, 5047,32 доларів США - пеня, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина) та 4208,49 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 3 Закону N 1304-VII, цей Закон втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Таким чином, після прийняття відповідного закону, яким буде врегульовано порядок погашення основної суми заборгованості, порядок погашення (урахування) курсової різниці, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на основну суму заборгованості, загальний розмір вимог Банку та їх складові будуть відрізнятись від заявлених в цій справі.

А тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову Банку на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Оскільки не підлягає задоволенню вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки, не може бути задоволена і вимога про виселення відповідачів з квартири, яка предметом іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача відхиленню, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :