АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/675/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Гончарук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМагди Л. Ф.
суддівКарпенко О. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про часткове визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування, вивчивши матеріали справи, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 9 вересня 2014 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про часткове визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування.

В позовній заяві вказував, що він є сином ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., про що 21 травня 1998 р. в книзі реєстрації смертей був вчинений актовий запис № 4.

Після смерті матері ОСОБА_8 відкрилась спадщина, заповіту вона не залишала, отже, в даному випадку спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги спадкового майна ОСОБА_8 є він, позивач по справі - як син спадкодавця та відповідачка ОСОБА_7 - її дочка, що стверджується свідоцтвами про народження.

Після смерті матері у встановлений законодавством шестимісячний строк він не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чи відмови від неї, вважаючи, що фактично прийняв її шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, на підставі того, що весь час до моменту смерті проживав разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, Уманського району Черкаської області. Дана обставина підтверджується довідкою Вільшанської сільської ради Уманського району Черкаської області від 10 червня 2014 р.

З листа Уманської районної державної нотаріальної контори від 13 червня 2013 р. позивачу стало відомо, що за його сестрою ОСОБА_7 зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії № 009024 від 13 грудня 1996 р. за № 98. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1 від 6 червня 2000 р., в якому вказано, що спадкоємцем матері ОСОБА_8 є лише її донька ОСОБА_7 - відповідачка по справі.

Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з права на земельну часту (пай) площею 5,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала матері на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0090006 зареєстрованого від 13 грудня 1998 р. за № 80.

На підставі двох сертифікатів відповідачці ОСОБА_7 видано один державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 014082 від 6 лютого 2002 р., зареєстрованого за № 87, виданого на підставі рішення Вільшанської сільської ради № 18-3 від 21 листопада 2001 р., площею 9,1392 га., з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства.

Державний нотаріус, при оформленні спадщини, всупереч ст.ст. 529, 549, 550, ЦК України (в редакції 1963 року), визнала право на спадщину на земельну ділянку лише за відповідачем ОСОБА_7, при цьому, не перевіривши наявність інших спадкоємців, не визнала його право на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки, що належить по закону. У відповідності до ст. 562 ЦК України (в редакції 1963 року) він має право на належну матері спадкову частку за законом.

Після чого відповідачка звернулась до Вільшанської сільської ради, де також не повідомила про нього, як спадкоємця після смерті матері, який також має право на ? частку в спадковому майні, та на підставі рішення Вільшанської сільської ради № 18-3 від 21 листопада 2001 р. отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР № 014082 від 6 лютого 2002 р., зареєстрований за № 87, до якого входить її та материна земельна частка (пай) загальною площею 9,1392 га. з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства.

Позивач вважає, що оскільки він відповідно до вимог чинного законодавства фактично прийняв спадщину в ? частині спадкового майна, то окрім часткового скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 серії НОМЕР_1, має бути визнаний частково недійсним Державний акт про право власності на землю серії І-ЧР № 014082 від 6 лютого 2002 р.

3 листопада 2014 р. позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог зазначивши, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Оскаржуване ним свідоцтво про право на спадщину за законом є документом, який підпадає під нотаріальну таємницю і про його існування йому раніше не було відомо. На той час він не мав можливості у зв'язку з матеріальним становищем та своєю хворобою, хворобою дружини та доньки оформити спадщину.

Вважав всі ці обставини суттєвими, які вказують на поважність причин пропуску строку позовної давності.

Крім того, позивач посилався на те, що він фактично прийняв спадкове майно, оскільки після смерті матері залишилися побутові речі та майновий сертифікат, який після смерті матері залишився у нього, але він його не оформляв по даний час в зв'язку з тим, що витрати на його оформлення перевищують вартість майнового сертифіката.

Тому позивач просив суд поновити строк позовної давності; визнати право власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом та державний акт на право власності на земельну ділянку частково недійсними та визнати в цій частині за ним право власності на земельну ділянку, площею 2,855 га, розташованої на території Вільшанської сільської ради Уманського району, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про часткове визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилався на те, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про пропущення ним строку на звернення до суду за захистом свого права без поважних причин.

Зокрема, апелянт вказував, що суд не прийняв до уваги його доводи про те, що важкі сімейні обставини, важкий матеріальний стан не давав йому можливості вчасно оформити спадщину після смерті матері, а тому він не знав і міг знати, що відповідачка отримала весь мамин пай, позбавивши його спадщини у незаконний спосіб, що прямо вплинуло на строки позовної давності, які мають бути поновлені.

Строк позовної давності на звернення до суду з позовом він пропустив з поважних причин, тому суд безпідставно відмовив йому у поновленні вказаного строку.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги відповідачки та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 75 ЦК УРСР (в редакції 1963 р., чинній на час виникнення правовідносин) позовна давність застосовується судом обов'язково та в імперативному порядку, тобто незалежно від заяви сторін.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 р. за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом, тобто з 1 січня 2004 р.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 р., спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла мати позивача - ОСОБА_8, про що Вільшанською сільською радою с. Вільшанка Уманського району в Книзі реєстрації актів про смерть 21 травня 1998 р. зроблено відповідний актовий запис за № 4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2

Сторони по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є дітьми спадкодавця, і єдиними спадкоємцями за законом, так як заповіт за життя ОСОБА_8 не склала.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що позивач після смерті матері ОСОБА_8 у встановлений законодавством шестимісячний строк не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, чи відмови від неї.

Відповідачка у справі ОСОБА_7 звернулася в Уманську районну державну нотаріальну контору із заявою про оформлення на своє ім'я сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 5,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належну спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0090006, зареєстрованого за № 80 від 13 грудня 1998 р.

6 червня 2000 р. нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1, зареєстроване в реєстрі за № 2252 на вищевказану земельну частку (пай), що належала матері ОСОБА_8

На підставі двох сертифікатів, один з яких її власний, а інший успадкований, ОСОБА_7 видано державний акт на право приватної власності на землю серія І-ЧР № 014082, площею 9,1392 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вільшанської сільської ради.

Позивачем ОСОБА_6 в ході розгляду справи не було доведено суду та не надано відповідних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, який складає понад 14 років.

Доводи позивача про поважність пропуску строку позовної давності через його та його дружини і дочки хворобу перевірялись судом, однак не було встановлено обставин, які б перешкоджали йому в установлений законом строк звернутися до нотаріальної контори чи до суду за захистом своїх спадкових справ.

Так, з матеріалів справи вбачається, що дійсно ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає рядом захворювань, що вбачається із листа головного лікаря Дубівської дільничної лікарні та довідки лікаря амбулаторії урологічного прийому м. Умані, однак його лікування за зверненнями проводилося амбулаторно і тільки з 5 по 15 жовтня 2004 р. він перебував на стаціонарному лікуванні.

Його дружина ОСОБА_9, як видно з історії її хвороби Черкаського обласного онкологічного диспансеру, перебувала на лікуванні у цьому закладі з 14 лютого по 4 березня 2011 р.

А його заміжня донька ОСОБА_10, яка проживає у м. Христинівка, перебувала на лікуванні з приводу травми хребта з 23 грудня 1999 р. по 3 березня 2000 р.

Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача про тяжкий матеріальний стан його сім'ї, який перешкоджав би йому звернутися до нотаріуса чи до суду за захистом своїх прав.

Доводи апелянта про те, що він фактично вступив в управління спадковим майном і до червня 2013 р. не знав про те, що сестра без його відому оформила право на спадкову земельну ділянку у 2000 р., тому не пропустив строк позовної давності, спростовуються його ж заявленою в суді вимогою про поновлення строку позовної давності на звернення до суду, як пропущеного з поважних причин.

За наведених обставин суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6 у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про часткове визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :