У х в а л а

іменем україни

10 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

Ізмайлової Т.Л.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» до ОСОБА_2 про визнання договору укладеним на підставі нормативного акту обов'язкової дії та стягнення суми заборгованості за надані послуги, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» (далі - ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору між ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» та Р <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_166/ed_2014_04_10/pravo1/T041875.html?pravo=1>ОСОБА_2., укладеним з 01 березня 2012 року, стягнути на користь ТОВ «І.Т.В. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_188/ed_2014_04_10/pravo1/T041875.html?pravo=1>Сервіс Плюс» р/р № 9500 в Акціонерному комерційно-інноваційному банку «УкрСибббанк», МФО 351005, Код 38456224 з ОСОБА_2 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 березня 2012 року по жовтень 2014 року в сумі 939 грн 11 коп., витрати пов'язані із сплатою судового збору в загальній сумі 487 грн 20 коп. та <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2010_02_11/pravo1/T101875.html?pravo=1>витрати пов'язані із наданою товариству правовою допомогою у розмірі 487 грн 20 коп.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року, позов ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» задоволено.

Визнано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на основі типового договору між ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» та ОСОБА_2, укладеним з 01 березня 2012 року.

Стягнуто на користь ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» на р/р № 9500 в АКІБ «Укрсиббанк», МФО 351005, Код 38456224 з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01 березня 2012 року по жовтень 2014 року в сумі 939 грн 11 коп. та судові витрати на загальну суму в розмірі 956 грн 40 коп., які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 487 грн 20 коп. і витрати на правову допомогу в розмірі 487 грн 20 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради «Про визначення виконавців послуг» від 24 січня 2012 року № 28 та рішення «Про погодження виконавця послуг з управління буди <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>нком, спорудою, житловим комплексом, групою будинків, утримання житлових будинків і прибудинкових територій» від 29 січня 2013 року № 19, позивача ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» визначено виконавцем з вказаних послуг з 01 березня 2012 року (а. с. 9-11).

Будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якому проживає відповідач, віднесено до переліку будинків, відповідно до яких позивач здійснює послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843699/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> що підтверджується актом прийняття-передачі даного будинку з управління (з балансу) Мукачівського МКП «ЖРЕП -1» в управління ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» (а. с. 13). Виконання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом, групою будинків, утримання житлових будинків і прибудинкових територій, підтверджується документами про вартість та витрати виконаних робіт (а. с. 33-85).

У квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 (а. с. 20).

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року <nau://ukr/1875-15>) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року <nau://ukr/1875-15|st4> передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР> і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Цивільний кодекс України <nau://ukr/435-15> у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України <nau://ukr/435-15|st626> договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України <nau://ukr/435-15|st208> правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України <nau://ukr/435-15|st638>). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 <nau://ukr/435-15|st642> - 643 ЦК України <nau://ukr/435-15|st643>.

Частина 1 ст. 628 ЦК України <nau://ukr/435-15|st628> передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України <nau://ukr/435-15> визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України <nau://ukr/435-15> разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203 <nau://ukr/435-15|st203>, ч. 1 ст. 215 ЦК України <nau://ukr/435-15|st215>, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року <nau://ukr/1875-15|st19> передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року <nau://ukr/1875-15|st20> передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 <nau://ukr/529-2009-п> «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - постанова № 529).

З аналізу змісту ч. 3 ст. <nau://ukr/435-15|st6>, ч. 1 ст. 630 ЦК України <nau://ukr/435-15|st630>, ст. ст. 19 <nau://ukr/1875-15|st19> - 21 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року <nau://ukr/1875-15|st21>, постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. <nau://ukr/435-15|st6>, ст. ст. 627 <nau://ukr/435-15|st627>, 630 ЦК України <nau://ukr/435-15|st630> та ст. ст. 19 <nau://ukr/1875-15|st19>, 20 Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 <nau://ukr/1875-15|st20> року.

Судові рішення, які є предметом перегляду, містять висновки щодо відповідності запропонованого ОСОБА_2 договору на надання житлово-комунальних послуг типовому договору, а тому такий факт є реалізацією зазначених матеріальних норм права.

Разом з цим, за положенням ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України <nau://ukr/435-15|st16> особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України <nau://ukr/435-15|st16>, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. <nau://ukr/435-15|st3>, <nau://ukr/435-15|st6>, 12 <nau://ukr/435-15|st12> - 15 <nau://ukr/435-15|st15>, 20 ЦК України <nau://ukr/435-15|st20>, ст. ст. <nau://ukr/1618-15|st3>-5 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st5>) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України <nau://ukr/435-15|st16> шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

З огляду на викладене, враховуючи встановленні судом обставини, оскаржувані рішення ухваленні з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, тому підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.О. Кузнєцов