Провадження № 6/761/511/2015
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2015 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

при секретарі Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Красноштан І.Л., боржник - Підприємство з іноземними інвестиціями Автомобільне товариство «АВТОІНВЕСТСТРОЙ», стягувач - ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон керівника підприємства, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Красноштан І.Л. (далі по тексту - державний виконавець) звернувся до суду із поданням в порядку, встановленому ст. 3771 Цивільного процесуального кодексу України, в якому просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України керівника підприємства боржника ОСОБА_4.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві знаходиться виконавче провадження № 39795830 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 11.09.2013 року Оболонським районним судом міста Києва по справі № 2/756/1557/13 про стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями Автомобільного товариства «АВТОІНВЕСТСТРОЙ» на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 83012,14 грн.

16.09.2013 року відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення суду.

Окрім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у реєстрі відсутні відомості щодо наявності зареєстрованого за боржником нерухомого майна. Кошти на банківських рахунках у боржника також відсутні.

Також державний виконавець зазначає, що на час звернення із поданням до суду, сума заборгованості не погашена і боржник не вчиняє жодних дій для її погашення, що трактується не інакше, як ухилення від погашення існуючої заборгованості та виконання рішення суду.

Враховуючи викладене просив суд подання задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. ст. 3771 Цивільного процесуального кодексу України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Враховуючи вказані положення закону, сторони виконавчого провадження у судове засідання не викликались.

Державний виконавець І.Л. Красноштан у судове засідання не з'явився, судом вживались заходи щодо його повідомлення про час і місце судового засідання. Разом з тим, в поданні просив повідомити ВДВС про прийняте рішення.

Враховуючи те, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України суд має розглянути негайно, а державний виконавець не з'явився на виклик суду, суд вважає, що неявка державного виконавця у судове засідання не є перешкодою для розгляду подання.

Дослідивши подання та додані до нього матеріали, суд прийшов до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно із п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 ч. 1 цієї статті, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Разом з тим, згідно вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві знаходиться виконавче провадження № 39795830 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 11.09.2013 року Оболонським районним судом міста Києва по справі № 2/756/1557/13 про стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями Автомобільного товариства «АВТОІНВЕСТСТРОЙ» на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 83012,14 грн.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець зазначає, що на час звернення з поданням сума заборгованості не погашена і боржник не вчиняють жодних дій для її погашення, що трактується не інакше, як ухилення від погашення існуючої заборгованості та виконання рішення суду. Окрім того, державний виконавець зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у реєстрі відсутні відомості щодо наявності зареєстрованого за боржником нерухомого майна, а згідно довідок із банківських установ, кошти на банківських рахунках у боржника також відсутні.

Проте, жодного належного та допустимого доказу, який би надавав підстави вважати, що боржник Підприємство з іноземними інвестиціями Автомобільне товариство «АВТОІНВЕСТСТРОЙ» ухиляється, чи має намір ухилитись від виконання судового рішення, у тому числі і шляхом залишення території України, державний виконавець до суду не надав, відсутнє обґрунтування таких обставин і в поданні.

Також державний виконавець не додає до подання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно а також довідок із банківських установ про відсутність коштів на рахунках, на які він посилається в своєму поданні.

Крім того, в матеріалах подання взагалі відсутнє будь-яке підтвердження того, що керівник боржника ОСОБА_4 належним чином повідомлений про існування вищезазначеного виконавчого провадження та йому належним чином надсилалась постанова про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, слід зазначити, що, фактично, при підготовці подання державний виконавець обмежився лише посиланням на наявність у ВПВ ДВС України виконавчого провадження, цитуванні положень низки Законів та зазначенні його суб'єктивної думки про небажання керівника боржника виконувати судове рішення, без належного обґрунтування необхідності встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника, так само як і без наведення жодних обставин щодо проведення державним виконавцем усіх можливих заходів для виконання рішення суду, передбачених ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на те, що норми Конституції України є нормами прямої дії, з урахуванням того, що державним виконавцем не надано до суду доказів, які б свідчили, що ОСОБА_4 належним чином повідомлений про існування виконавчого провадження, ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду, суд дійшов висновку, що у даному випадку встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4 є прямим та грубим порушенням його конституційних прав та свобод.

Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що подання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, а тому у його задоволенні слід відмовити, що не позбавляє можливості звернення до суду з аналогічним питання у майбутньому у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 19, 33 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та керуючись ст.ст. 57-59, 209, 210, 212, 3771 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в місті Києві Красноштан І.Л., боржник - Підприємство з іноземними інвестиціями Автомобільне товариство «АВТОІНВЕСТСТРОЙ», стягувач - ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон керівника підприємства - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ М.А. РИБАК