У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами

Позовна заява мотивована тим, що 5 вересня 2005 року між

ОСОБА_3 та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

далі - ПАТ «ОТП Банк»), було укладено кредитний договір № HCL-001/006/2005, згідно з умовами якого АКБ «Райффайзенбанк Україна» надав ОСОБА_3 кредит у сумі 25 000,00 доларів США зі строком повернення до 5 вересня 2018 року (ліміт кредитування становив 25 000,00 доларів США).

5 вересня 2005 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № СR-001/006/2005, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

Станом на 29 грудня 2012 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року становила 32 136,84 доларів США, що еквівалентно станом на 29 грудня

2012 року 256 869,76 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 21 846,05 доларів США, що еквівалентно 174 615,47 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п. 1.4. ч. 2 кредитного договору - 10 290,79 доларів США, що еквівалентно 82 254,28 грн.; а також пеня за порушення строків погашення кредиту - 904 271,75 грн., що й стало підставою звернення до суду.

8 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір № МL-В02/080/2008, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_3 кредит у сумі 30 000,00 доларів США зі строком повернення до 8 вересня 2023 року (ліміт кредитування 50 000 доларів США).

8 вересня 2008 року з метою забезпечення своєчасності виконання зобов'язань за кредитним договором № МL-В02/080/2008 від 8 вересня

2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № SR-B02/080/2008, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором.

Станом на 29 грудня 2012 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року становить 45 232,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 грудня 2012 року становить 361 546,01 грн, з яких: залишок заборгованості за кредитом -

29 910,11 доларів США, що еквівалентно 239 071,50 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п 1.4. ч. 2 кредитного договору - 15 322,72 долари США, що еквівалентно

122 474,50 грн та пеня за порушення строків погашення кредиту -

1 271 871,34 грн, що й стало підставою звернення до суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2014 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року в розмірі

306 869,76 грн. Стягнуто солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року в розмірі

436 546,01 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності та підставності вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки з вини відповідача ОСОБА_3, який належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, виникла заборгованість, що підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителя. При цьому судом на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшено розмір пені, який значно перевищував суму заборгованості.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Однак зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що відповідно до договору № HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», відповідач ОСОБА_3 отримав кредит на будівництво нерухомого майна, фінансування будівельних робіт та закупівлю будівельних матеріалів у сумі 25 000 доларів США зі сплатою 11 % річних на строк до 5 вересня

2018 року, що підтверджується кредитною заявкою від 8 вересня 2005 року, підписаною особисто позичальником.

За порушення прийнятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з умовами кредитного договору (п. 4.1.1 договору).

У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 5 вересня 2005 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку.

Відповідно до п. 1.9 договору № HCL-001/006/2005 від 5 вересня

2005 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору. Зобов'язання позичальника щодо повного дострокового погашення боргу повинно бути проведено позичальником протягом семи банківських днів з дати надіслання баком відповідної вимоги.

ЗАТ «ОТП Банк» за вихідним № 22-3-2/49317 від 23 грудня 2008 року, ОСОБА_3 надсилалась досудова вимога про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі (т. 2, а.с. 3).

Досудові вимоги за вихідними № 17284, № 17283 та № 17282 від

30 червня 2011 року також направлялись відповідачам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та були отримані ОСОБА_3, ОСОБА_4, про що містяться докази в матеріалах справи (т. 1, а.с. 33-50).

Згідно з умовами договору № ML-B02/080/2008 від 8 вересня

2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», відповідач ОСОБА_3 отримав кредит на споживчі цілі в сумі 30 000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки (FIDR) + 4,49% річних на строк до 8 вересня 2023 року, що підтверджується кредитними заявками від 12 вересня 2008 року,

18 вересня 2008 року, 9 жовтня 2008 року, підписаними особисто позичальником ОСОБА_3

За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з умовами цього договору

(п. 4.1.1 договору).

У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_4 8 вересня 2008 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку.

Відповідно до п. 1.9 договору № ML-B02/080/2008 від 8 вересня

2008 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору. Зобов'язання позичальника щодо повного дострокового погашення боргу повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

ЗАТ «ОТП Банк» за вихідним № В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року ОСОБА_3 надсилалась досудова вимога про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі

Досудові вимоги за вихідними № 19633, № 19634 та № 19635 від

1 липня 2011 року також направлялись відповідачам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та були отримані ОСОБА_3, ОСОБА_4, про що містяться докази в матеріалах справи (т. 1, а.с. 33-50).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Укладеним між сторонами кредитним договором, з додатками, передбачено повернення кредиту та сплати процентів шляхом внесення щомісячних платежів.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3

ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають із порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання, вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Оскільки умовами договорів передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Проте, вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи уваги не звернули, доводи та заперечення сторін не перевірили; не дослідили графік погашення кредиту й, відповідно, не визначилися з обґрунтованістю розрахунку загальної суми боргу та не перевірили дотримання позивачем строку звернення до суду, який має обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, зокрема з урахуванням того, що ОСОБА_3 звертався до суду із заявою про застосування строку позовної давності; не визначилися з тим, коли саме боржником було здійснено останній платіж, унаслідок чого належним чином не встановили дійсного розміру кредитної заборгованості та не визначилися з обсягом відповідальності боржника.

Також, на порушення вимог ст. 258 ЦК України, якою до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено строк позовної давності в один рік, визначаючи розмір неустойки суди обох інстанцій не навели належних розрахунків такого розміру, з урахуванням специфіки розрахунку пені; не з'ясували період, за який відбулося її нарахування й, відповідно, належним чином не перевірили дотримання позивачем строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення пені.

Не дали належної оцінки суди й тому факту, що ЗАТ «ОТП Банк» за вихідними № 22-3-2/49317 від 23 грудня 2008 року, № В02-01-3/14 від

16 січня 2009 року ОСОБА_3 надсилались досудові вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі; ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за вихідними № 17284, № 17283 та № 17282 від

30 червня 2011 року (кредитний договір № HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року) та за вихідними № 19633, № 19634 та № 19635 від 1 липня

2011 року (кредитний договір № ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року) ОСОБА_3, ОСОБА_4 надсилались досудові вимоги, в яких ставилось питання про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, тобто фактично змінювався строк виконання зобов'язання за кредитним договором, та не з'ясували, чи вплинула така зміна строку виконання зобов'язання на порядок обчислення заборгованості.

Отже, судами взагалі не встановлено дійсного розміру кредитної заборгованості.

Крім того, стягуючи заборгованість із боржника та поручителів солідарно, суди не врахували правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, про те, що вимога до поручителя пред'являється протягом визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку та перебіг такого строку починається з моменту порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Також судом встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року та договору відступлення прав вимоги від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами № HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та

№ ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року. Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів за кредитними договорами № HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та № ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року.

Відповідно до загального порядку заміни кредитора у зобов'язанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Статтею 1082 ЦК України визначено порядок виконання боржником грошової вимоги факторові. За змістом цієї норми боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Однак суди не перевірили в достатній мірі, чи було дотримано сторонами вказані вимоги закону: чи належним чином було повідомлено боржника про заміну сторони у зобов'язанні (ураховуючи надіслання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на адресу боржника досудових вимог); чи вчиняв боржник дії, спрямовані на отримання доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце.

Таким чином, судами не перевірено, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не надали належної оцінки наявним доказам у справі.

У порушення вимог ст. 10 ЦПК України суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають визначальне значення для правильного її вирішення, зокрема не роз'яснили сторонам передбачене

ст. 143 ЦПК України право на звернення до суду з клопотанням про призначення у справі відповідної експертизи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня

2014 року скасувати.

Справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук