Справа № 591/3817/15-ц
Провадження № 2/591/1520/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді Міліціанов Р.В.

при секретарі Бузовій Т.І.,

зав участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Сумської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що з 2002 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано, син проживає разом з матірю, має хронічні хвороби, потребує оздоровлення, яке можливо провести лише за кордоном.

Оскільки, відповідач не надає згоду на виїзд разом з дитиною за межі України, тому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини без нотаріально посвідченої згоди батька та без його супроводу в період з 21.03.2016 року по 05.04.2016 року та протягом часу, що не перевищує двох тижнів з 01.07.2016 року по 01.09.2016 року у наступні країни: Туреччина, Єгипе6т, Грузія, Болгарія.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що позивачка обмежує його спілкування та відпочинок з дитиною, у випадку виїзду позивачки за межі України не зможе бачитись з сином.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали даної цивільної справи, встановив наступне.

26 липня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні позивачки.

17.04.2012 року Рішенням Зарічного суду м. Суми у справі №2-839/12 шлюб розірвано, стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини.

26.05.2014 року Рішенням Апеляційного суду Сумської області у справі №591/7937/13-ц визначити способи участі ОСОБА_3 у вихованні сина у формі систематичних зустрічей з сином кожного четверга з 18.30 год. до 20.00 год., кожної другої суботи місяця з 13.00 год. до 20.00 год. та кожної другої неділі з 10.00 год. до 13.00 год., обумовивши побачення батька з дитиною в присутності матері за місцем її проживання; визначено за погодженням з матір'ю спільний відпочинок батька з сином, протягом двох тижнів в літній період.

Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні

Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Таким чином, права відповідача щодо спілкування дитиною захищені судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У випадку порушення режиму спілкування з дитиною ОСОБА_3 має право звернутися зі скаргою до органу опіки та піклування, вимагати в судовому порядку зміни режиму спілкування.

Тому, намагання змінити режим спілкування з дитиною шляхом заборони виїзду за кордон з метою лікування суперечить інтересам малолітнього ОСОБА_5, отже є протиправним.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Таким чином, інтереси дитини мають пріоритетний характер перед правами батьків на спілкування з нею.

На підставі наданих позивачкою документів судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився із вродженою вадою серця та дефектом між шлункової перетинки, перебуває на диспансерному обліку у ЛОР-лікаря, часто хворіє на грві, бронхіти, риносинусити, хронічний аденоїди (а.с.35).

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що лікування сина в попередніх роках на морському узбережжі сприяло покращенню здоровя, такі покази не спростовано відповідачем.

Зазначених обставин не заперечував і відповідачем, лише наполягав, щоб про місце відпочинку його заздалегідь сповіщали, за рекомендаціями лікарів дитина повинна відпочивати не у спекотний період (друга половина серпня), також повідомив, що після поїздки до Обєднаних Арабських Емівратів син захворів, тому заперечував проти виїзду до Єгипту та Туреччини.

Виходячи з пояснень сторін, ОСОБА_3 обізнаний про хвороби дитини, однак заперечує проти виїзду за кордон через суперечки з позивачкою та невиконання судового рішення про встановлення порядку спілкування з дитиною. Тобто, не в повній мірі враховує стан здоровя ОСОБА_5

Необхідність перебування на морському узбережжі додатково підтверджено Довідкою №151 від 02.07.2015 року (а.с.91) та не спростовано наданою відповідачем інформацією про можливість лікування в Україні, оскільки санаторне лікування надається дитині без супроводу батьків, проти чого ОСОБА_1 заперечувала.

Положення ст.3 Конституції України визнають здоров'я людини найвищою соціальною цінністю.

Право на охорону здоров'я та медичну допомогу гарантовано ст.49 Основного Закону.

Суд виходить з того, відмова батька в наданні згоди на виїзд матері з дитиною за кордон з метою оздоровлення порушують невідємні особистісні конституційні права ОСОБА_5

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцятирічного віку, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 року, батько дитини надає згоду на виїзд малолітніх дітей за кордон та виготовлення їм проїзних документів для виїзду за кордон.

Тому, суд вважає, що відсутністю невмотивованої згоди відповідача щодо тимчасового виїзду позивачки з дитиною за кордон порушуються законні права дитини.

В силу ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, і підлягають частковому задоволенню.

З наданих медичних висновків вбачається, що ОСОБА_5 потребує щорічного лікування, тому, виходячи з інтересів дитини, слід надати дозвіл на виїзд за кордон в період весняних канікул 2016 року, а також влітку.

З урахуванням інтересів батька та необхідності забезпечення можливості відпочинку ОСОБА_3 з дитиною, що гарантовано судовим рішення, враховуючи, що позивачкою не спростовано пояснень відповідача стосовно хвороби дитини після виїзду до ОАЕ та доцільності перебування на морському узбережжі в другій половині серпня, також слід надати можливість відпочинку протягом серпня 2016 року.

Обмеження виїзду до Туреччини, яка перебуває в спільній кліматичній зоні з Кримським півостровом суд вважає необґрунтованим.

Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі заяви позивачки судові витрати слід залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.104, 110-112, 114, 180, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на виїзд за межі території України дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3 та без його супроводу в період з 21.03.2016 року по 05.04.2016 року та протягом часу, що не перевищує двох тижнів з 01.08.2016 року по 01.09.2016 року у наступні країни: Туреччина, Грузія, Болгарія.

В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.В. Міліціанов