Номер провадження: 22-ц/785/6445/15
Головуючий у першій інстанції Рева С. В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого: Колеснікова Г.Я.,

суддів: Ващенко Л.Г., Плавич Н.Д.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданої представником ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 09 квітня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №219-0131002/ФКВІП-08 про надання кредиту у розмірі 44 053,00 доларів США до 08 липня 2023року, зі сплатою 11,60 % річних за користування кредитом. В той же день з метою забезпечення виконання названого кредитного договору між ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені окремі договори поруки, згідно з умовами яких поручителі зобов'язалися відповідати перед банком за невиконання позичальником умов кредитного договору у повному обсязі.

30 червня 2010 року між ТОВ "Укрпромбанк", АТ "Дельта Банк", правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь АТ "Дельта Банк", тому ПАТ "Дельта Банк" набуло права вимоги по кредитному договору.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх кредитних зобов'язань за кредитним договором станом на 10 лютого 2012 року утворилася заборгованість на загальну суму 434 327,58 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку вказану заборгованість (т.1 а.с. 1а-5).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30січня 2013 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі (т.1 а.с. 113-114).

Ухвалою того ж суду від 24 грудня 2014 року заочне рішення скасовано на підставі заяви ОСОБА_4, поданої представником ОСОБА_5, справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.2 а.с. 34).

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись, зокрема, на те, що банк пред'явив до нього вимогу про виконання порушеного виконання боржника щодо повернення кредиту лише 03 квітня 2012 року, тобто після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку (т.2 а.с. 36-39).

Уточнивши позовні вимоги у лютому 2015 року, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка утворилася станом на 09 лютого 2015 року, у розмірі 1 358 770, 51 грн. (т.2 а.с. 54-55).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 358 770,51 грн.

В задоволенні інших вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір по 1609,50 грн. з кожного.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано договір поруки №219-0131002/ЗАПОР-08/02 від 09 квітня 2008 року, укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4 припиненим (т.2 а.с.96-98).

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банка до неї.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права (т.2 а.с.100-108).

Судове рішення в частині задоволення вимог зустрічного позову не оскаржується, тому в цій частині в порядку ст.303 ЦПК України не переглядається.

Рішення суду відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Спірними є правовідносини кредиту, що врегульовані параграфом 1,2 глави 71 ЦК України.

За кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (ч.1 ст.546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1.2 ст.554 ЦК України).

Судом встановлено, що 09 квітня 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 44053 тис. доларів США зі сплатою 11,60 % річних з кінцевим строком повернення до 08 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 09 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки.

Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі та надав відповідні грошові кошти.

Проте, ОСОБА_2 умови договору порушив, внаслідок чого заборгованість за кредитом станом на 09 лютого 2015 року становить 1358770,51 грн., а саме заборгованість:

-за кредитом 43153,85 доларів США, що еквівалентно 1076956,03 грн.;

-за відсотками 10665,95 доларів США, що еквівалентно 266181,56 грн.;

-за комісією 15632,92 грн. (т.2 а.с. 53-55).

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ "Укрпромбанк" на користь АТ "Дельта Банк", тому ПАТ "Дельта Банк" набуло права вимоги по кредитному договору.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

В матеріалах справи містяться докази передачі активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь позивача, зокрема і кредитних зобов'язань ОСОБА_2 (т.1 а.с.34-38,39).

Як вбачається із матеріалів справи, банк 15 квітня 2011 року на адресу ОСОБА_2 направляв повідомлення про наявність боргу (т. 1 а.с.29).

09 лютого 2012 року банк звернувся на адресу поручителя ОСОБА_3 з досудовою вимогою щодо дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором (т.1 а.с.31).

Крім того, відповідно до вимог статей 512, 514 ЦК України заміна кредитора передбачена нормами права, яка, з урахуванням вимог ст. 516 ЦК України, здійснюється без згоди боржника.

Враховуючи вищевказані норми права, неналежне повідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов'язання не новому, а колишньому кредитору.

Проте, позичальник не проводив погашення заборгованості за кредитними договорами ні ТОВ «Український промисловий банк», ні ПАТ «Дельта Банк», про що свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Дельта Банк» належним чином не повідомило боржника про відступлення прав вимоги не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516 , 613 ЦК України ). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Посилання апелянта на наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності безпідставні з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за завою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України).

Позов до суду ПАТ «Дельта Банк» пред'явлено 27 березня 2012 року, заочне рішення судом першої інстанції ухвалено 30 січня 2013 року (т.1 а.с.1а-5, 113-114). В подальшому за заявою ОСОБА_4 заочне рішення скасоване та постановлено рішення суду 09 червня 2015 року (т. 1 а.с.96-98). Справу судом першої інстанції розглянуто в загальному порядку, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судових засідань не з'являлись, причини неявки суду не повідомляли, жодних заперечень проти позовних вимог та заяв про застосування позовної давності до заявлених банком вимог на протязі розгляду справи не подавали. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 присутніми в судових засіданнях не були, проте подаючи суду письмові заяви про зміну підсудності справи у зв'язку з тим, що подружжя разом проживає у м. Одесі та про переніс розгляд справи (т.1 а.с. 74, 94,101), тим самим користувались своїми процесуальними правами на власний розсуд. Відповідач ОСОБА_3 не робила до винесення судом першої інстанції рішення заяв про застосування позовної давності до заявлених вимог. Вперше заяву про можливість застосування позовної давності зроблено відповідачкою на стадії апеляційного перегляду справи після ухвалення судом першої інстанції рішення (т.2 а.с.100-108).

Таким чином, правові підстави для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по кредиту та процентам відсутні, так як заяву про можливість застосування позовної давності до винесення судом першої інстанції рішення відповідачкою зроблено не було (постанова ВСУ в справі №6-780цс15 від 30 вересня 2015 року).

Доводи апелянта щодо спливу шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту спростовується матеріалами справи з огляду на наступне.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 6.2. кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 15 квітня 2011 року та 09 лютого 2012 року досудову вимогу боржнику і поручителю (т. 1 а.с.29, 31) про погашення боргу.

Банк звернувся до суду з позовом 27 березня 2012 року (т.1 а.с.45).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до правової позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права частини четвертої статті 559 ЦК України у поєднанні з частиною другою статті 1050 ЦК України, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Як вбачається із матеріалів справи, що боржник не виконує взяті на себе зобов'язання, існує значна заборгованість за кредитним договором, банком 15 квітня 2011 рокута 09 лютого 2012 рок надіслано боржнику і поручителю досудову вимогу про погашення боргу, яка відповідачами не виконана, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, з позовом до суду банк звернувся 27 березня 2012 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів вважає, що порука не припинилася, заборгованість підлягає стягненню солідарно з позичальника та поручителя за весь період користування кредитними коштами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Матеріали справи містять дані про те, що ОСОБА_3 є інвалідом І групи та звільнена від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, проте рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат апелянтом не оскаржувалось.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції правильно визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, обґрунтовано вважав доведеною загальну заборгованість за кредитом, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, поданої представником ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2015 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості в сумі 1358700,51 грн. (один мільйон триста п'ятдесят вісім тисяч сімсот гривень п'ятдесят одна копійка) та судового збору в розмірі 1609 грн. (одна тисяча шісот дев'ять гривень) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков