АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7252/15 Справа № 202/3270/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л.П. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ 21 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Котушенко С.П.

при секретарі:Безрукавому Є.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року по справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNHDRK01221918 від 19 серпня 2005 року у розмірі 22265,97 грн.; з ПАТ «Акцент - банк», ОСОБА_3 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 200,00 грн.; з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 1950,00 грн. за надання юридичних послуг та витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права та стягнути понесений судовий збір.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року заява була задоволена.

Ухвалою суду від 05 березня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року скасовано і справа розглядалась на загальних підставах.

Позивач зазначив, що відповідно до договору № DNHDRK01221918 від 19 серпня 2005 р. відповідач ОСОБА_3 отримала кредит 4077,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2007 року.

В порушення умов договору відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконала, що стало підставою для звернення до суду.

Кредитні зобов'язання відповідача ОСОБА_3 були забезпечені укладеним з відповідачем ПАТ "А-Банк" договором поруки № 167 від 20.жовтня 2010 року.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася з зустрічною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором, яка при розгляді справи уточнювалась ( а.с. 185-190).

В обґрунтування вимог посилалася на те, що з 05 січня 2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку підвищив штрафну відсоткову ставку по кредиту з 6,72% до 80,62% на місяць. Кредитним договором укладеним між сторонами не передбачено штрафні проценти в розмірі 80,62%. ОСОБА_3 вказувала, що не підписувала додаткову угоду про зміну розміру штрафних відсотків. Зміна умов Кредитного договору в односторонньому порядку призвела до штучного збільшення її заборгованості на 7241,42 грн.

Позивач зазначала, що при підвищенні розміру процентної ставки банк порушив діюче законодавство України. Просила суд визнати незаконним зміну штрафної процентної ставки за кредитним договором № DNHDRK01221918 від 19 серпня 2005 року, укладеному між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 та застосувати позовну давність в один рік до вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення штрафу і пені;

Просила відмовити ПАТ КБ « ПриватБанк» в задоволені позову до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитному договору в частині стягнення штрафу у розмірі 7241,42 грн. ( 80,62%) і 627,97 грн. ( 6,72%) і пені в розмірі 12546,72 грн.;

Застосувати позовну давність в три роки до вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з закінченням трьохрічного строку позовної давності та відмовити у позові за пропуском строку позовної давності.

Представник позивача ПАТ КБ « ПриватБанк» в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, в задоволенні зустрічної заяви - відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні просили суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в позові, задовольнити зустрічну заяву, застосувати до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» строк позовної давності, оскільки вимоги заявлено з пропуском строку позовної давності (а.с.42-43).

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином.

Рішенням суду І інстанції в заявлених вимогах сторонам відмовлено.

Додатковим рішенням від 15 липня 2015 року , оскільки в позові відмовлено, суд відмовив банку і в стягненні витрат на правову допомогу.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення в оскаржуваній частині й постановити нове, яким задовольнити вимоги.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 19 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNHDRK01221918 , відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримала кредит 4077,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00 % річних з кінцевим терміном повернення 17 серпня 2007 року.

Згідно до п.3.2 договору при порушені позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1,2.3.1,2.3.2,3.3 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,72% на місяць, розрахованих від суми залишку простроченої заборгованості за кредитом.

Для забезпечення виконання кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником, як солідарні боржники (п.4 договору поруки), з обсягом відповідальності поручителя перед кредитором в 200 грн.

Позивач зазначив, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01 червня 2011 р. виникла заборгованість в розмірі 24665,97 грн., яка складається з: 2508,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8829,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9581,15 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф фіксована частина, 1046,00 грн. - штраф ( процентна складова) .

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору ( ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( ст. 554 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень ( ч.3 ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України).

Відмовлючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 стосовно незаконності нарахувань збільшеної в односторонньому порядку банком процентної ставки, суд зазначив, що згідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови визначені законом, як істотні, або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст.632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

За ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Суд дійшов до висновку про те, що оскільки при укладанні кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними, та договором передбачено в односторонньому порядку збільшення банком відсотків за порушення зобов'язань за кредитним договором тому ОСОБА_3 в позові відмовив як і в застосуванні строків позовної давності стосовно штрафів та пені.

Судове рішення в цій частині не оскаржується, тому відповідно до ст 303 ЦПК України апеляційною інстанцією не перевіряється.

Стосовно відмови ПАТ КБ «Приватбанк» в стягненні кредитної заборгованості, то погодитися з таким висновком суду неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Укладеним сторонами кредитним договором (арк.с.11-12) передбачено щомісячне погашення боргу згідно визначеного сторонами графіку.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Таку правову позицію, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів, висловив Верховний Суд України в Постанові по справі № 6-31цс15.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Така правова позиція містится в Постанові Верховного Суду України по справі

6-239- 2015 рік

Як зазначив Верховний Суд України в Постанові по справі № 6-169цс14

згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони до суду першої істанції у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_3,вказуючи на пропуск банком строку позовної давності, посилалась на те, що кредитним договором визначено строк виконання основного зобов'язання 19 серпня 2007 року. Останній платіж за кредитним договором позичальником здійснений 14 липня 2006 року.

Однак як слідує із матеріалів справи (арк. 159-163) погашення за кредитним договором відповідачем тривало до 20 березня 2009 року ( останні платіж 909, 48 грн) тому трьо річна позовна давність спливала 20 березня 2012 року. Однак банк звернувся до суду з позовом 13 липня 2011 року тобто в межах строків позовної давності.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості підлягає задоволенню, а судове рішення в оскаржуваній частині скасуванню з постановленням нового за яким з відповідача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 24665,97 грн., яка складається з: 2508,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8829,86 грн.- заборгованість за відсотками за користування кредитом; 9581,15 грн.- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф фіксована частина, 1046,00 грн. - штраф ( процентна складова) .

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне змешити суму стягнення пені з ОСОБА_3 до 2 тисяч грн.

З публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_3

підлягає стягненню солідарно заборгованість в сумі 200 грн. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі- 344, 66 грн. який підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах.

Стосовно стягненн витрат на оплату правової допомоги вимоги задоволенню не підлягають з слідуючих підстав.

За вимогами ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ч.2 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем не надано, згідно вимог ст. 57 ЦПК України, відповідного розрахунку, який би підтверджував, які саме фактичні витрати понесені стороною на надання правової допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія

суддів, - В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу. публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" -задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року по справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про визнання недійсним підвищення розміру процентної ставки за договором- в оскаржуваній частині - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість в розмірі 24665,97 грн., яка складається з: 2508,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8829,86 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 тисячі грн. - пеня , штрафи: 500,00 грн. - штраф фіксована частина, 1046,00 грн. - штраф ( процентна складова) . Стягнути з публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_3 солідарно заборгованість в сумі 200 грн. на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк. та в рівних частинах судові витрати в сумі-344, 66 грн., в іншій частині вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Котушенко С.П.