н/п 2/490/3435/2015 Справа № 490/5985/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2015 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.,
при секретарі Гудковій Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради, Миколаївське міське бюро технічної інвентаризації про визнання частково приватизації недійсною, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності,-
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання частково приватизації недійсною, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на 1/5 частку одного із співвласників квартири та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно одного із співвласників. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 липня 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 по 1/5 частині. Проте, ОСОБА_2, на час реєстрації свого права власності мав недійсний паспорт громадянина України, оскільки до нього не була вклеєна фотокартка до сторінки 3, у відповідності до п.8 Постанови ВР України від 2.09.1993 р. №3423-ХІІ «Положення про паспорт громадянина України». Посилаючись на вищевикладене, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі та треті особи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
12 липня 2010 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 видано Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 по 1/5 частині.
Відповідно до ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.08.2010 р., власниками квартири №114 по вул.Чкалова в м.Миколаєві є: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 по 1/5 частині за кожним.
19.11.2011 року ОСОБА_6 одружилась з ОСОБА_7, після чого змінила прізвище на «Промінська».
Відповідно до повідомлення Центрального РВ м.Миколаєва УДМС України в Миколаївській області від 30.10.2015 року, за результатами звірки повідомлено, що в травні-червні 2010 року ОСОБА_2 не звертався із заявою про вклеювання фотокартки до паспорту по досягненню 25-річного віку. Вклеювання фотокартки по досягненню 25-річного віку було здійснено 22.03.2014 р. до паспорту ЕР №057175, виданого 20.06.2002 р., а 18.03.2015 року ним було отримано НОМЕР_1 з підстав непридатності для використання паспорту ЕР №057175.
Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовка та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" органи приватизації на підставі заяви громадянина приймають рішення про приватизацію, згідно з яким житло передається у приватну власність. Така передача житла у власність громадян оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації та не потребує нотаріального посвідчення, а зазначене свідчить про те, що Закон передбачає, по-перше, наявність волі громадянина на приватизацію житла; по-друге, прийняття відповідного рішення органом приватизації, який у конкретних правовідносинах впроваджує волю держави, що виражена у Законі. При цьому, органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком обмежень, що встановлені для приватизації деяких категорій житла (квартири-музеї; квартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, тощо), тому лише громадянин може як відмовитись, так і погодитись на приватизацію найманого ним житла з державного житлового фонду. Його контрагенти - державні приватизаційні органи - у разі виявлення відповідної волі громадянина щодо приватизації житла мають лише обов'язок здійснити оформлення необхідних приватизаційних документів та, за малим винятком що стосується обмеження на приватизацію деяких категорій житла, не можуть відмовити у приватизації.
Як наголошено у пункті 137 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України», яке є обовязковим на території України, строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними та недостатніми (см. Stubbings and Others v. the United Kingdom, 22 October 1996, § 51, Reports 1996 IV).
Так, відповідно до статті 1 ЦПК України, статті 16 ЦК України метою цивільного судочинства є захист прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Більше того, прецедентне право Конвенції визначило загальний підхід для вирішення спорів щодо позбавлення особи права власності, який передбачає, зокрема, врахування принципу пропорційності , тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Оскільки не своєчасне вклеювання фотокартки до паспорту громадянина ОСОБА_2 не позбавляє його права набувати належні йому за законом цивільні права та обов'язки, не тягне за собою втрату на той час права набуття права власності в порядку приватизації житлового фонду , суд приходить до висновку, що вимоги позову не підлягають задоволенню за безпідставністю. Жодних доказів про те, що відповідач на час приватизаціії вказаної квартири не мав права на реалізацію цього права та не мав права набуття власності на частку цієї квартири - суду не надано.
Крім того, нормами чинного законодавства не передбачено визнання частково недійсними приватизації та Свідоцтва про право власності . До того ж , заявляючи вимоги про визнання правовстановлювального документу частково недійсним та скасування державної реєстрації права власності відповідача, позивач позовних вимог до особи, яка видала цей документ , не заявляє, що взагалі позбавляє суд можливості вирішити зазначені вимоги.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь держави 487 грн. 60 коп. судового збору, недоплаченого при подачі позову.
Керуючись ст.ст. 14, 209, 212-215, 217 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 487 грн. 60 коп. судового збору.
Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана відповідачем протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.