АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 683/2496/14-ц
Провадження № 22-ц/792/97/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю відповідача, представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради про виділення в самостійний об'єкт землекористування земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою через самовільне захоплення.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та Старокостянтинівської міської ради про визнання недійсним рішення Старокостянтинівської міської ради про виділення в самостійний об'єкт землекористування земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою через самовільне захоплення. Посилалися на те, що в липні 2013 року відповідач самовільно захопив земельну ділянку, що перебуває у спільному користуванні позивачів. Згідно протоколу зборів Сахновецького колективного господарства «Комунар» від 29 червня 1987 року їхнім батькам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було виділено по 0,07 га, право користування якими після смерті батьків перейшло до позивачів. Також цим рішенням було виділено 0,07 га ОСОБА_6, після якої право на цю ділянку успадкував відповідач ОСОБА_3 Вказували, що відповідач захопив частину їхньої земельної ділянки, де розташована їх теплиця, поставив там паркан та ворота. Як з'ясувалося, Старокостянтинівська міська рада пунктом 6 рішення № 272 від 14.06.2012 року виділила в самостійний об'єкт землекористування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1000 кв.м. та присвоїла їй адресу АДРЕСА_1. Вважають це рішення незаконним та таким, що порушує їхні права, оскільки до цього в користуванні відповідача було лише 0,7 га, а після рішення міськради його ділянка збільшилася за рахунок ділянки позивачів.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 19 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. На думку апелянтів суд, стверджуючи про відсутність доказів щодо передачі частини саме їх (позивачів) земельних ділянок відповідачу, а не виділення із земель міської ради, припустився помилки. При цьому суд не врахував пояснень представника Старокостянтинівської міської ради, яка заявила, що 0,21 га (спільне землекористування позивача та відповідачів), виконком поділив наступним чином: ОСОБА_3 - 10 сотих, а позивачам решту, тобто, землі виділені саме зі спільного землекористування сторін. Суд проігнорував клопотання позивачів про витребування земельно-кадастрових документів щодо спірної ділянки та не допитав свідків. В рішенні суд послався на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 12.08.2014 року, проте не врахував мотивів відмови у позові, - що оскаржуване рішення про приватизацію земельної ділянки фактично не змінювало розмірів земельної ділянки, переданої в користування відповідачу рішенням № 272 від 14.06.2012 року, і не порушувало прав позивачів, а рішення міськради № 272 від 14.06.2012 року на той час не оскаржувалося.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, не застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим оспорюване рішення в частині відмови у позові щодо визнання недійсним рішення виконкому Старокостянтинівської міської ради підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачами факту порушення їхнього права оспорюваним рішенням міської ради та що земельна ділянка відповідачу була виділена міською радою за рахунок ділянки, що перебуває у користуванні позивачів.

Проте з такими висновками не можна погодитися, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на нормах закону.

Так, встановлено, що ОСОБА_7 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_8 перейшло право власності на 43/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 та незавершений будівництвом житловий будинок (95 % готовності) по АДРЕСА_3.

03.11.1987 року ОСОБА_7 на підставі договору дарування відчужила своїм синам ОСОБА_4 - 49/100, а ОСОБА_5 - 51/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.08.1993 року власником 49/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 в порядку спадкування після свого батька ОСОБА_4 став ОСОБА_1, позивач у справі.

Спадкоємцем 51/100 частини цього житлового будинку після смерті ОСОБА_5 стала ІНФОРМАЦІЯ_1 його донька ОСОБА_2

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 01.06.2011 року встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті матері ОСОБА_7 та визнано за ним право власності в порядку спадкування на 43/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2

Пунктом 6 рішенням виконкому Старокостянтинівської міської ради № 272 від 14.06.2012 року виділено у самостійний об'єкт землекористування земельну ділянку площею 1000 кв.м та присвоєно їй адресу АДРЕСА_1 в зв'язку з наміром ОСОБА_3 здійснювати будівництво нового житлового будинку взамін 43/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, непридатної для проживання.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

На порушення ст.ст. 212, 213, 214 ЦПК України суд не дав належної оцінки іншим представленим позивачами доказам та не з'ясував, за рахунок яких земель спірним рішенням виконкому виділено у самостійний об'єкт землекористування земельну ділянку площею 0,10 га та правові підстави такого рішення.

Встановлено, що згідно витягу з протоколу № 2 зборів уповноважених колгоспників колгоспу „Комунар" с.Сахнівці від 09 липня 1987 року (а.с.99-105) розмежовано присадибне користування біля будинків АДРЕСА_3 і АДРЕСА_2, рахувати по 0,07 га за кожним - за ОСОБА_4, за ОСОБА_5, за ОСОБА_6; та 0,10 га - за ОСОБА_9.

Зазначене рішення зборів уповноважених колгоспників затверджено рішенням виконавчого комітету Старокостянтинівської районної Ради народних депутатів № 121 від 18.07.1987 року (а.с.106-109), за яким затверджено присадибне користування громадян (не членів колгоспу), що проживають в м. Старокостянтинові на колгоспних землях:

- біля дому АДРЕСА_3 - по 0,07 га земельної ділянки кожному: ОСОБА_4 і ОСОБА_5;

- біля дому АДРЕСА_2 - за ОСОБА_6 0,07 га і за ОСОБА_9 - 0,10 га.

В силу ст. 90 ЗК України 1970 року на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною; при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Відповідно до пункту 5 Постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" (1990 року) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час переходу до позивача ОСОБА_1 права власності на частку в будинку) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Відповідно до пункту 7 розділу X "Перехідні положення" ЗК України 2001 року, роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

В силу ч.1 ст. 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Аналогічну норму містить ч.2 ст.120 ЗК України 2001 року (в редакції від 05.11.2009 року), що діяла на час переходу до позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування на частки в будинках.

Виходячи зі змісту наведених норм закону, позивачі зберігають право користування земельною ділянкою площею 0,14 га (по 0,07 га кожному), що надавалася ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а відповідач ОСОБА_3 зберігає право користування земельною ділянкою, що рахувалася за його матір'ю ОСОБА_6 - 0,07 га.

Відповідно до ч.4 ст.20 ЗК України 1970 року (чинного на час закріплення земельних ділянок за попередніми власниками будинків) право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Апеляційним судом встановлено, що в погосподарських та земельно-шнурових книгах Сахновецької сільради відсутні записи про площу земельних ділянок, що рахувалися за житловими будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, оскільки ці ділянки не відносилися до території населених пунктів сільської ради; в Старокостянтинівській міській раді також відсутні земельно-облікові документи щодо цих ділянок.

Як пояснила в судовому засіданні представник міської ради, спірна земельна ділянка, що розташована в районі Заслуч, до 1998 року відносилася до території Сахновецької сільської ради, проте не входила до меж населених пунктів сільської ради, а 28.12.1998 року рішенням Верховної Ради України ця територія із земель резерву району віднесена до меж міста Старокостянтинів.

Попри те, що порядок засвідчення права землекористування попередніх власників суміжних будинків не дотримано, колегія суддів констатує, що присадибне землекористування за житловими будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, встановлене рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу „Комунар" с.Сахнівці від 09.07.1987 року, затвердженим рішенням виконкому Старокостянтинівської районної Ради № 121 від 18.07.1987 року.

Зазначеним рішенням фактично визначено розміри присадибних земельних ділянок за житловим будинком АДРЕСА_3 - 0,14 га (по 0,07 га за кожним із співвласників будинку), і за житловим будинком АДРЕСА_2 - 0,17 га (0,07 та 0,10 га окремо двом співвласникам будинку).

З матеріалів інвентаризаційної справи будинку АДРЕСА_2 апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_9 являлася власником 57/100 частини цього будинку і на підставі договору довічного утримання від 09.08.1995 року право власності на цю частину будинку перейшло до ОСОБА_10.

12 серпня 2008 року ОСОБА_10 на підставі рішення Старокостянтинівської міськради від 11.05.2008 року № 11 (пункт 5) набула право власності на земельну ділянку площею 0,096 га по АДРЕСА_2 цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що підтверджується державним актом серії ЯД № 013299 від 12.08.2008 року (а.с.132-133).

Представник міської ради в суді першої інстанції, і в засіданні апеляційного суду підтвердила, що земельна ділянка площею 0,10 га згідно оспорюваного рішення виконкому Старокостянтинівської міськради від 14.06.2012 року № 272 (пункт 6), виділена у самостійний об'єкт із земельної ділянки площею 0,21 га, що перебувала у користуванні сторін, а не з вільних земель комунальної власності.

Ця обставина не оспорюється сторонами і цілком підтверджується даними графічного додатку до рішення № 272 від 14.06.2012 р. (плану меж земельної ділянки), згідно якого після сформування земельної ділянки площею 0,10 га у користуванні позивачів залишилася земельна ділянка площею 0,107 га (а.с.152).

Таким чином спірним рішенням, попри відсутність у ньому посилань на норми земельного законодавства України як правові підстави для його ухвалення, виконком Старокостянтинівської міськради фактично вилучив частину земельної ділянки з користування позивачів у порушення встановленого законом порядку.

Відповідно до ч.5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 141 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, до яких відноситься також добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 3, 10 ст. 149 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Сторони не оспорюють ту обставину, що позивачі не відмовлялися в добровільному порядку від права користування спірною земельною ділянкою, рішення про її вилучення чи припинення права користування нею щодо позивачів не приймалося.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм ст.ст. 116, 141, 149 ЗК України і призвело до порушення права позивачів щодо володіння та користування належною їм земельною ділянкою, що є підставою для визнання його недійсним. Відтак заявлений позов в частині цієї вимоги слід задовольнити, скасувати в цій частині рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Разом з тим, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою через самовільне захоплення.

Так, згідно з ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом 9 рішення Старокостянтинівської міської ради №39 від 06.07.2012 року земельна ділянка площею 0,10 га, виділена в самостійний об'єкт землекористування оскаржуваним рішенням № 272 від 14.06.2012 р., передана безоплатно ОСОБА_3 у власність.

15.08.12 року відповідач отримав державний акт на право власності на дану земельну ділянку серії ЯМ № 935594 та управлінням Держкомзему в м. Старокостянтинові проведено його державну реєстрацію.

Зазначене рішення та державний акт на цей час не визнані недійсними у встановленому порядку і залишаються чинними.

Наведені обставини підтверджуються і рішенням Старокостянтинівського райсуду від 26.06.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12.08.2014 року, яким відмовлено в позові про скасування рішення Старокостянтинівської міської ради №39 від 06.07.2012 року та державного акта на ім'я ОСОБА_3

ОСОБА_3 володіє і користується земельною ділянкою в межах, відповідно до правовстановлюючого документа на земельну ділянку, що не оспорюють сторони, відтак його дії не можна визнати самовільним захопленням частини земельної ділянки позивачів.

За таких обставин рішення суду в цій частині постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК підлягають стягнення зі Старокостянтинівської міської ради на користь позивача ОСОБА_1 243,60 грн., на користь ОСОБА_2 - 121,80 грн. понесених судових витрат

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2014 року про відмову в позові в частині визнання недійсним рішення виконкому Старокостянтинівської міської ради скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 6 рішення виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради № 272 від 14.06.2012 року про виділення в самостійний об'єкт землекористування земельної ділянки площею 1000 кв.м та присвоєння їй адреси АДРЕСА_1.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області на користь ОСОБА_1 243,60 грн. понесених судових витрат, на користь ОСОБА_2 121,80 грн.

Рішенння набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Бондарчук Л.А. Провадження № 22-ц/792/97/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 44