НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/5222/14
№ 2/183/319/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Пошивайло І.О., представника позивача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Орлівщинська Сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про захист права власності шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації,

встановив:

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_3 з будинку, розташованого в АДРЕСА_1, як особу, яка систематичним порушенням правил спільного співжиття робить неможливим проживання в одному будинку позивача, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, без надання їй іншого житлового приміщення; зобов'язання Орлівщинської сільської ради Новомосковського району провести зняття з реєстрації ОСОБА_3, з будинку розташованому в АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1. У вказаному будинку він мешкав разом із відповідачем з 2001 року, спільною родиною без реєстрації шлюбу. Сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2004 року відповідач стала зловживати спиртними напоями, перестала інколи ночувати вдома, а коли з'являлася, то вчиняла п'яні дебоші, сварки та інше, постійно провокувала позивача на бійку. З червня 2011 року створила позивачу несумісні умови для спільного проживання в будинку, внаслідок чого позивач в листопаді 2013 році переїхав жити до іншої жінки, а відповідач стала приводити до будинку осіб, з якими вона зловживає спиртними напоями. 18 червня 2011 року в результаті сварки, знаходячись під впливом алкоголю, відповідач металевим кутником умисно побила лобове скло автомобіля позивача та останній змушений був викликати міліцію, але відповідачка втекла і декілька днів не з'являлася вдома. 24 грудня 2013 року, відповідачка, в присутності спільної дитини вчинила п'яну сварку, ображала позивача нецензурними словами, провокувала на бійку, внаслідок чого позивач вимушений був звернутися до правоохоронних органів, однак останньому відмовлено в порушення кримінальної справи, хоча і встановлено неприязний характер відношень з відповідачкою. 22 січня 2014 року відповідач повторно вчинила сварку, ображала позивача нецензурними словами, провокувала на бійку, внаслідок чого позивач повторно звернувся до правоохоронних органів та отримав відмову в порушенні кримінальної справи, хоча встановлений неприязний характер відношень з відповідачкою. Вказує, що відповідач часто не ночує в будинку і їх неповнолітній син та її неповнолітня донька ОСОБА_5, 1998 року народження залишаються голодними, незважаючи, що позивач постійно приносить продукти харчування, ліки.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Відповідач в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, вказуючи, що сварки вчиняються самим позивачем, який бажає виселити її та спільних дітей з будинку, зловживає спиртними напоями, в той час, як вона фізично не може зловживати спиртними напоями через вади здоров`я. Зазначила на той факт, що зі згоди позивача, проживаючи з ним однією сім`єю стала проживати в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 з 2002 року. Коли позивач почав спільно проживати з іншою жінкою, він в 2011 році виїхав з будинку. З дітьми зустрітись не намагався. Іншого місця проживання, або нерухомого майна, де-б вона мала змогу проживати разом із дітьми не має.

Відповідач-2 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника.

В судовому засіданні судом здійснено залучення третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, від якої повідомлень про причини неявки, заяв про розгляд справи без участі представника не надходило.

В судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_6, яка показала, що працювала поблизу будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Влітку 2013 року неодноразово бачила ОСОБА_3 в нетверезому стані. Під час чого остання поводила себе агресивно.

Також судом під час розгляду справи задоволено клопотання про виклик до суду в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_9 Однак означені свідки до суду не з`явились, підстав неявки не повідомили, суду для допиту не доставлені.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідчення свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Позивач, на підставі договору купівлі-продажу будинку від 21 червня 2006 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 8, 9, 10/.

У вказаному будинку з 24 жовтня 2006 року зареєстровано ОСОБА_3 - відповідача по справі. Крім того, в будинку проживає ОСОБА_5 - донька відповідача /а.с.18/.

Сторонами в судовому засіданні визнано, що на час реєстрації в будинку позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Реєстрація в будинку здійснена зі згоди власника - ОСОБА_2

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.7/, який також мешкає в будинку.

Сторонами визнано що з червня 2011 року позивач в будинку, що належить йому на праві власності не мешкає. Відповідач продовжує проживати в будинку.

Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 21 червня 2011 року позивачу відмовлено в порушенні кримінальної справи. постановою встановлено, що 18 червня 2011 року між позивачем та відповідачем виникла суперечка, в ході якої відповідач металевим кутником вдарила по лобовому склу автомобіля позивача - «Форд» реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодивши скло. Підставою для відмови в порушенні кримінальної справи зазначено відсутність шкоди в великих розмірах та суспільний спосіб скоєння злочину.

Висновками ДІМ Новомосковського МВ ГУМВ України в Дніпропетровській області від 24 грудня 2013 року та від 25 січня 2014 року, встановлено що позивач та відповідач знаходяться в неприязних відносинах, мешкають в одному будинку, зі слів заявника ОСОБА_3 ображала заявника нецензурною лайкою, усно погрожувала фізичною розправою в присутності дитини позивача, опитати сина не виявилось можливим, в зв`язку з відсутністю згоди ОСОБА_3 В поясненнях ОСОБА_3 Повідомила, що свого співмешканця не ображала не погрожувала йому, встановити свідків скандалу не виявилось можливим в зв`язку з їх відсутністю. В діях відповідача відсутній склад кримінального правопорушення /а.с.12, 13/

У відповідності до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 від 04 грудня 2014 року, складеним депутатом Орлівщинської сільської ради, в присутності сусідів ОСОБА_11, ОСОБА_12, в будинку відсутні зручності, санітарно-гігієнічні умови дотримуються, на присадибній ділянці вирощуються овочі та фрукти, утримуються свійські тварини. ОСОБА_3 веде нормальний спосіб життя, працює, з сусідами перебуває у злагоді, позивач в будинку не проживає. У відповідності до характеристики неповнолітнього ОСОБА_4 від 10 грудня 2014 року № 203, останній навчається в 4 класі Орлівщинської ЗОШ Новомосковської РРДР. Віталій до школи завжди приходить вчасно, охайним, відсутні пропуски без поважних причин. ОСОБА_3 постійно цікавиться навчальними досягненнями сина, відвідує батьківські збори, завжди допомагає в ремонтних роботах класної кімнати, шкільного приміщення.

Згідно зі ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності являється непохитним.

У відповідності до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частина 1 ст. 116 ЖК України передбачає, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Водночас, статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Доказів не проживання відповідача в приміщенні протягом року матеріали справи не містять.

Разом з тим, право на житло гарантоване людині ст.ст. 47, 48 Конституції України - ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду.

Правові позиції Європейського Суду з прав людини, п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права у користуванні житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.

Вказуючи на наявність підстав для задоволення позову позивач посилається на положення ст. 155 ЖК України та положення ст. 116 ЖК України.

Положення ст. 116 ЖК України передбачають виселення наймача, членів його сім'ї або інших осіб, які з ним разом проживають, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі.

В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України" від 12 квітня 1995 року з наступними змінами та доповненнями вказано, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

В матеріалах справи відсутні докази, які б стали достатньою підставою для застосування ст. 116 ЖК України. Зокрема, з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 21 червня 2011 року відносно ОСОБА_3 та висновків від 26 грудня 2013 року, від 25 січня 2014 року не вбачається, що до відповідача застосовано будь-які заходи попередження чи громадського впливу.

Оскільки, відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень і позивачем його вимоги належним чином не доведено та не обґрунтовано суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Розглядаючи позицію позивача про систематичність зловживання відповідачем спиртними напоями суд виходить з відсутності в матеріалах справи доказів перебування відповідача на обліку у лікаря психіатра чи нарколога. При цьому пояснення свідків та посилання на наявність запису поведінки відповідача в частині підтвердження саме систематичного нетверезого стану позивача судом не можуть бути прийняті до уваги і спростовуються матеріалами справи - характеристикою та актом обстеження умов проживання відповідача.

Крім того. саме лише перебування в нетверезому стані не свідчить про систематичне порушення правил співжиття та неможливість для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 207, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Орлівщинська Сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про захист права власності шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 14 квітня 2015 року.

Суддя Д.О. Парфьонов