Справа № 305/1351/15-ц
Провадження по справі 2/305/762/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2015 року . Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Тулик І.І.

з участю: секретаря - Шемота М.І.

позивача - ОСОБА_1

адвоката - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 20 листопада 2014 року, близько 11.50 години, вона рухалася лівим узбіччям автодороги сполученням Мукачево-Рогатин в с. Білин в напрямку м. Рахів. Штовхала поперелду себе дитячу коляску, в якій знаходився її малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Коли вона знаходилася навпроти будинку №306 в с. Білин відповідач ОСОБА_3 васильович, керуючи автомобілем " MERSEDES-BENZ" моделі " 308D", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись в зустрічному їй напрямку виїхав на узбіччя, яким вона рухалася та здійснив наїзд на дитячу коляску, в якій знаходився її син ОСОБА_5 та на неї. Внаслідок ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді синців підборіддя, лівої гомілки, підшкірної гемотими правої плечової ділянки, які відносяться до групи легких тілесних ушводжень з короткочасним розладом здоров"я. ЇЇ син ОСОБА_5 миколайович отримав тілесні ушкодження у вигляді синця лівої верхньої повіки, забійної рани чола, ЗЧМТ - струсу головного мозку, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров"я. 20.11.2014 року слідчим СВ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_6 по факту дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження №0000987, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. У зв"язку з тим, що кримінальнап відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, постановою слідчого СВ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_6 від 01.12.2014 року, кримінальне провадження було закритим за відсутністю в діях водія автомобіля ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК україни. Окірм, отриманих нею і ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, які за своїм ступенем тяжкості не дають можливості засудитини ОСОБА_3 за скоєння кримінального правопорушення, їй заподіяно матеріальної шкоди. Для лікування її та сина від отриманих , внаслідок ДТП тілесних ушкоджень нею за власний рахунок були придбані медичні препарати на суму 1751 гривню. Окрім того, 27.11.2014 року вона із сином їздили для медичного обстеження в Івано-Франівську обласну дитячу консультативну поліклініку. Вартість оренди автомобіля становить 1000 гривень. Також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були пошкоджені речі ОСОБА_5: дитяча коляска вартістю 2000 гривень, куртка вартістю 400 гривень, штани вартістю 300 гривень, мобільний телефон "Самсунг" вартістю 950 гривень. Всього вартість пошкодженого майна становить 4950 гривень. Окрім того, її чоловік ОСОБА_7 під час дорожньо-трансопртної пригоди знаходився на сезонних роботах на території Російської Федерації. довідавшись про дорожньо-транспорту пригоду ОСОБА_7 змушений був облишити роботу і приїхати додому. Витрати на приїзд становлять 2000 гривень. Також, ОСОБА_7 в періад з 22.11.2014 року по квітень 2015 року змушений був залишатися вдома, здійснюючи догляд за нею та сином, і тим самим ним було втрачено заробіток в сумі 14500 гривень. Всього сума матеріальної шкоди становить 24201 гривень. Окрім матеріальної шкоди, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, спричиненому їй та ОСОБА_5 так і моральних стражданнях, яких зазнала вся їхня родина. Вона виразилася в тому, що в її присутності була травмована малолітня дитина. Постійна тривога за здоров"я сина негативно вплинула на психологічний її стан її та її родини. Також, сама подія - дорожньо-транспортна пригода та травмування ОСОБА_5 негативно вплинула на його морально-психологічний стан. він став пригніченим, лякається звичайних речей, наприклад голосних звуків, звуків проїжджаючих повз їхній будинок автомобілів, уникає прогулянок та спілкування з оточуючими. така поведінка дитини негативно впливає на його розвиток. Все це створило в їхній родині атмосферу пригніченості, порушило звичайний ритм життя. Сам ОСОБА_3 після ДТП зупинив свій автомобіль не відразу, а під загрозою викриття, так як факт ДТП бачили свідки. Після зупинки поводився з нею брутально, не робив навіть спроби надати їй та сину будь-якої допомоги. Також, в подальшому ОСОБА_3 не вжив жодних заходів для відшкодування заподіяної його винними діями матеріальної шкоди, тобто не вжив заходів для відвернення шкідливих наслідків свого діяння. Заподіяну моральну шкоду оцінює в сумі 50000 гривень. На підставі наведеного просила стягнути з ОСОБА_3 в її користь 24201 гривень матеріальної шкоди та 50000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позові. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. ОСОБА_3 визнається факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мале місце 20 листопада 2014 року. Проте він не згідний із розміром відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заявленої в позові. Так, позивачкою надані чеки про придбання деяких ліків і проведення деяких обстежень, необхідність яких не підтверджена доказами, а саме немає призначення лікарів. У зв"язку з чим можна зробити висновок, що ці ліки придбані, а обстеження ОСОБА_5 в Івано-Франківській обласній дитячій поліклініці зроблено на власний розсуд без призначення лікаря. Також, позивачка зазначає, що 27.11.2014 року вона разом із сином орендували автомобіль за 1000 гривень для того, щоб пройти обстеження в Івано-Франківській дитячій поліклініці, хоча кожен день з м. Рахів відправляється рейсовий автобус сполучення Рахів-І.Франківськ, та Мукачеве-І.Франківськ, вартість якого становить в середньому 78 гривень. Також в матеріалах справи відсутній договір оренди автомобіля. ОСОБА_5 в позові зазначає, що внаслідок ДТП були пошкоджені речі на загальну суму 4950 гривень, однак жодних доказів того не надає. Також в позові вказується, що ОСОБА_7 чоловік позивачки під час ДТП перебував на сезонних роботах на території Російської Федерації, а довідавшись про ДТП змушений був залишити роботу і приїхати додому. Витрати на дорогу в 2000 гривень та втрачений ним заробіток в сумі 14500 просять стягнути з нього. Дані вимоги суперечать вимогам ЦК України, в якій чітко передбачено, що право на відшкодування заробітку, втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності має право потерпіла особа. Також позивачка, пред"явивши вимоги про стягнення 50000 моральної шкоди не надала жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування її наявності та розміру. У зв"язку з чим просять відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 листопада 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_3, який керуючи автомобілем марки «MERSEDES-BENZ» моделі «308D», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на автодорозі Мукачево-Рогатин в с. Білин в напрямку м. Рахів, здійснив наїзд на позивачку ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_5, який в той час знаходився в дитячому візку.

У провадженні слідчого СВ Рахівського РВ УМВС України в Закарпатській області знаходилося кримінальне провадження 0000987 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення наїзду на ОСОБА_1. ОСОБА_5 транспортним засобом, за кермом якого знаходився ОСОБА_3 за ознаками ст. 286 КК України.

Дане кримінальне провадження було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення у діяннях ОСОБА_3 в зв'язку з тим, що потерпілі отримали легкі тілесні ушкодження, про що було винесено відповідну постанову від 1 грудня 2014 року.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців підборіддя, лівої гомілки, підшкірної гематоми правої плечової ділянки, а ОСОБА_1 назар Миколайович - у вигляді синця лівої верхньої повіки, забійної рани чола. ЗЧМТ струсу головного мозку, які віносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров»я, та згідно висновку експерта №529 від 25 листопада 2014 року, виданого судмедекспертом ОСОБА_8, на посилання якого йдеться у постанові слідчого, дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізмі спричинення, якими могли бути деталі кузова автомобіля та вкладаються у строк події, що мала місце 20.11.2014 року.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, передбачена зазначеною статтею презумпція заподіювача шкоди означає, що докази відсутності його вини має подати сам відповідач. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка в силу закону зобов'язана відшкодовувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК (п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Таким чином вина ОСОБА_3 у спричиненні позивачці шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди доведена постановою слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи та визнання цього факту самим відповідачем.

За таких обставин суд досліджує розмір заподіяної шкоди.

Внаслідок зазначеної ДТП ОСОБА_1 та малолітньому ОСОБА_5, заподіяна матеріальна шкода, яка складається з вартості медичних препаратів для лікування тілесних ушкоджень, проїзду на косультацію до медичних установ в загальній сумі 2751 гривні. Вказана сума підтверджується наданими належними документами.

Що стосується вимог про стягнення шкоди у вигляді майнових втрат - втраченого заробітку чоловіком позивачки ОСОБА_7 Миколайовчем, у зв"язку із здійсненням догляду за дружиною та сином, то відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична особа або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я фізичній особі, зобов"язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В даному спорі ОСОБА_7 не являється потерпілою особою, а отже не має права на майнові втрати, внаслідок завдання шкоди.

Суд також приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надані належні та допустимі докази у відповідності до вимог ст.ст. 57, 58 ЦПК України щодо обгрунтування матеріальної шкоди за пошкоджений одяг та речі у сумі 4950 грн., тому у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про відшкодування відповідачем моральної шкоди в сумі 50000 грн., суд приходить до наступного.

У частині 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я.

Як встановлено судом внаслідок ДТП, спричиненої відповідачем було завдано позивачці та її сину шкоди здоров"ю, а фізичний біль і душевні страждання, які зазнали ОСОБА_1 і ОСОБА_5 внаслідок цього, є одним із проявів моральної шкоди, як зазначено в п.1 ч.2 ст.23 ЦК України та не потребує окремих доказів з цього приводу.

Однак, щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивачки, ступеня вини відповідача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Питання відшкодування судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України позивачкою не ставилося.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88, 131, 209, 212 215, 223, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5, 2751 гривню матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та 10000 гривень моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 743,60 гривень залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до цивільної палати апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Тулик І.І.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Тулик І.І.