Справа № 126/4498/14-ц Провадження № 22-ц/772/1373/2015Головуючий в суді першої інстанції Хмель Р. В.
Категорія 27Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Жданкіна В.В., Копаничук С.Г.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Бершадського районного суду від 18 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсною, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2про стягнення боргу.

В заяві зазначав, що у 2012 році між ним-позивачем та ОСОБА_2був укладений договір строкової позики. Згідно з даним договором, він надав в борг відповідачу грошові кошти у сумі 10000 дол. США під щомісячні процентні нарахування 0,4% строком до жовтня місяця 2012 року, що підтверджується розпискою від 01.06.2012 року, яку ОСОБА_2написала власноручно.

До спливу строку повернення боргу за розпискою, тобто з 01.06.2012 року до жовтня 2012 року, ОСОБА_2зазначеної суми не повернула. За вказаний період остання не приймала ніяких мір щодо погашення заборгованості, на неодноразові вимоги та прохання повернути борг не реагувала, посилаючись на різні причини. Незважаючи на те, що 24.04.2014 року ОСОБА_2письмово (знову розпискою) підтвердила свій борг та зобов'язалася його сплатити до жовтня місяця 2014 року, борг не повернуто, відповідач жодних пояснень з приводу цього не дає та уникає зустрічі.

Тому позивач ОСОБА_4, уточнивши свої вимоги під час судового розгляду, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 222468 грн. (за курсом НБУ), судовий збір в розмірі 2224,68 грн. та 2300 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу, звернулась в суд з зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсною розписку від 01.06.2012 року щодо отримання нею коштів від ОСОБА_4 в сумі 10000 дол. США, відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення коштів з неї на користь позивача за первісним позовом та стягнути судові витрати на її користь.

Підставами своїх зустрічних вимог вказала те, що 01.06.2012 року до неї за місцем її проживання прийшов ОСОБА_4, який шляхом обману та психологічного впливу запропонував надати йому фіктивну розписку, про те, що нібито він надав їй-ОСОБА_2 грошові кошти у борг в сумі 10000 дол. США, з метою представлення цієї розписки для отримання ОСОБА_4 грошей у борг перед третіми особами. Боргових правовідносин на той час між ними-сторонами взагалі не існувало, тому даний правочин не був направлений на реальне настання правових наслідків, що вказує на безгрошовість договору. Укладена угода була фіктивна.

При цьому ОСОБА_2 посилалась на ст.ст.203,215,230,231,234,1046,1047,1051 ЦК України.

Рішенням Бершадського районного суду від 18 березня 2015 рокупозовні вимоги ОСОБА_4 повністю задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2- ОСОБА_3просить рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити зустрічний позов ОСОБА_2в частині визнання розписки недійсною.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_2- ОСОБА_3та ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 01.06.2012 року ОСОБА_2 власноручно написала розписку, якою підтвердила отримання від ОСОБА_4 в рахунок позики 10000 доларів США під 0,4 відсотки в місяць та зобов'язалась повернути кошти до жовтня 2012 року. В подальшому 24.04.2014 року ОСОБА_2 повторно власноручно написала розписку про те, що позичила у ОСОБА_4 кошти в сумі 10000 доларів США під 9% та зобов'язується повернути їх до жовтня 2014 року або раніше. Факт написання ОСОБА_2 вказаних розписок підтверджено нею особисто, іншими учасниками справи та копіями цих розписок (а.с.6).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 має прострочене грошове зобов'язання за борговою розпискою перед ОСОБА_4 в розмірі 10000 дол. США, що за курсом валют станом на 17.03.2015 року, згідно довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про курс НБУ, складає 222468 грн. (а.с.92), що свідчить про обґрунтованість вимог первісного позову.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, суд, зокрема, належно перевірив доводи зустрічного позову відповідача-позивача ОСОБА_2 та вірно виходив з того, що її посилання на відсутність у розписці реквізитів є лише способом захисту останньої, оскільки чинним законодавством України не встановлено жодних вимог до форми та змісту письмової розписки, але даний документ, відповідно до ст.1047 ЦК України, є підтвердженням укладення договору позики та його умов.

Водночас, ОСОБА_2, як позивач за зустрічним позовом, в ході розгляду справи не довела достовірними, належними і допустимими доказами того, що вона не отримував від ОСОБА_4 в борг вказаних грошових коштів; того, що вона отримувала погрози з боку останнього чи зазнала би інших украй негативних наслідків без складення вказаної розписки.

Крім того, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 у зустрічному позові просить визнати недійсною лише розписку від 01.06.2012 року, хоча окрім неї на підтвердження укладення договору позики на суму 10000 дол. США надано також розписку від 24.04.2014 року, теж написану власноручно ОСОБА_2, дійсність якої не оспорено. При цьому ОСОБА_4 обидві вищезазначені розписки надає на підтвердження одного і того ж договору позики на суму 10000 дол. США (а.с.6).

Врахувавши вищевказані обставини справи та вимоги закону, в тому числі ст.ст.203,215,230,233 ЦК України, суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову.

До того ж, доводи зустрічного позову, по своїй суті, є доводами-запереченнями відповідача-позивача ОСОБА_2проти первісних позовних вимог ОСОБА_4, оскільки в зустрічному позові ОСОБА_2фактично оспорює розписку від 01.06.2012 року як доказ, яким підтверджується укладення договору позики.

Таким чином, суд повно з'ясував обставини справи, ретельно перевірив доводи та заперечення сторін, дав належну оцінку доказам, навів мотиви, за якими приймає чи відхиляє ті чи інші з них, і постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, які аналогічні доводам зустрічного позову, є безпідставними, необґрунтованими і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бершадського районного суду від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/