АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/13/15 Головуючий 1 - інстанції - Назаренко О.В.
Справа № 2034/2-2623/11 Доповідач - Зазулинська Т.П.
Категорія - поділ майна, вселення
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - КРУГОВОЇ С.С.,

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю секретаря - Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-тя особа - Мерефянська міська рада, про вселення та поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до Харківського районного суду Харківської області з указаним позовом , в якому просила вселити її та дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинок АДРЕСА_1:

Визнати за відповідачем ОСОБА_5 право власності на унітаз, газову колонку, насосну станцію, 8000 штук облицювальної цегли, браму гаражну з коробом, шифер уживаний 40 листів, 40% суми, сплаченої за автомобіль Хюндай Соната державний № НОМЕР_1;

Визнати за позивачем ОСОБА_4 право власності на телевізор Самсунг, комп'ютер, кухонний комбайн, мікрохвильову піч, холодильник двокамерний Норд, диван, шкіряне офісне крісло, посудомийку, гардеробні меблі, вмивальник з тумбою та зобов'язати відповідача сплатити позивачу в якості компенсації 60% суми, витраченої на автомобіль Хюндай Соната державний номер НОМЕР_1, 60% суми, витраченої на ремонт будинку № АДРЕСА_1, будівництво приміщень і гаражу.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.08.1996 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_8.

Під час шлюбу їх сім"я проживала в будинку АДРЕСА_1, який відповідачу у 2003 році подарувала його мати ОСОБА_9

На час дарування вартість будинку становила 21901,00 грн., він мав недостатню площу житлових та підсобних приміщень. На спільні кошти сім"ї були здійснені прибудова до будинку, здійснено його ремонт: будинок було обкладено цеглою, замінені вікна, покрівля, проведена каналізація, побудовано гараж.

Відповідач тривалий час не працював, тому бюджет сім"ї фактично складався з її заробітної плати.

Будівельні та ремонтні роботи здійснювались у тому числі в інтересах доньки, яка у зв"язку з цим недоотримувала багато матеріальних благ. На будівництво і ремонт були витрачені значні кошти. внаслідок чого збільшилась його площа та вартість.

Крім того під час шлюбу по генеральній довіреності ними за 48000,00 грн. був придбаний автомобіль Хюндай Соната державний № НОМЕР_1 та інше майно, яке підлягає поділу.

Всім майном користується відповідач, який 13.10.2009 року вигнав її та дочку з будинку, викинув їх речі і вони змушені проживати у її матері.

Дізнавшись про її намір звернутися з позовом про поділ майна відповідач погрожує продати його або знищити.

Просила в інтересах малолітньої дитини, яка проживає з нею, при поділі майна відступити від рівності часток на її користь визначити 60%, а на користь відповідача - 40%

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено, понесені судові витрати віднесено за її рахунок.

Додатковим рішенням цього ж суду від 17 лютого 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 197 грн. 50 коп. недоплаченої суми державного мита.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а також на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що судом були створені перешкоди для доказування нею своїх позовних вимог та безпідставно відхилені її клопотання про витребування документів з БТІ Харківського району Харківської області.

Вказує, що суд не надав правову оцінку наданій нею копії паспорта з відміткою про її реєстрацію у спірному будинку.

Звертає увагу, що в порушення норм цивільно-процесуального законодавства, а саме ст. 169 ЦПК України суд не з'ясував у сторін, які приймають участь у справі питання про можливість проведення судового засідання без участі представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді; пояснення осіб, що беруть участь у справі; перевіривши доводи скарги, судова колегія доходить висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що відносно самочинно побудованого нерухомого майна нею не заявлено вимог про визнання його спільною сумісною власністю, не надано доказів прийняття в експлуатацію, не надано документів, необхідних для проведення експертизи відносно витрат, понесених на будівництво , не надано доказів придбання автомобілю та іншого майна, зазначеного в позові та доказів наявності права на проживання в будинку.

Судова колегія не може погодитись в повній мірі з вказаними висновками, оскільки вони не відповідають обставинам справи і суд дійшов їх при неповному з»ясуванні обставин, які мають значення для справи, що у відповідності до п.п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення в частині вирішення вимог про вселення та зміни його в іншій частині.

Судовим розглядом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.08.1996 року по 12.03.2010 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя.

Положеннями ст. 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від

20 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. У п. 23 вказаної постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Судовим розглядом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 на праві власності належить відповідачу ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 29.10.2003 року.

З акту обстеження стану забудови на присадибній ділянці за вказаною адресою, складеному КП " Архітектурне бюро Харківського району" убачається, що на садибі самочинно було виконано будівництво прибудови до будинку, площею 31,0 кв.м. та самочинно збудовані господарські будівлі і споруди: гараж літ."Є" ( незакінчений будівництвом), розміром 6,2 х 12,8 кв.м. та каналізаційна споруда літ."Я" (а.с.9-10 т.1)

Вказані обставини підтверджуються також і матеріалами інвентаризаційної справи на вказаний будинок, в яких також маються відомості щодо поточних змін стану забудови. Будівництво прибудови, незавершене будівництво гаражу , облаштування каналізаційної споруди, перепланування будинку здійснено сторонами самочинно, тому об"єктом спільної власності подружжя є будівельні матеріали , обладнання, вироби та конструкції, які були використані в процесі будівництва та ремонтних робіт.

Для вирішення питань які види будівельних і ремонтних робіт проведені в будинку і щодо надвірних будівель і споруд після дарування будинку АДРЕСА_1 відповідачу (29.10.2003 року) і яка їх вартість; Які матеріали використовувались при проведенні цих будівельних і ремонтних робот і яка їх вартість за клопотанням позивача ухвалою апеляційного суду від 03 вересня 2014 року по справі була призначена будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса.

Про надходженні від вказаної експертної установи клопотання про забезпечення прибуття та належних умов праці експерта , безперешкодного доступу до садиби та присутність сторін відповідач ОСОБА_5 був повідомлений. Водночас йому були роз"яснені передбачені ч.1 ст.146 ЦПК України наслідки ухилення особи, яка бере участь у справі, від надання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі. Лист апеляційного суду був отриманий ОСОБА_5 особисто 02.10.2014 року, проте 22 жовтня 2014 року експерта не було допущено до садиби, про що складено відповідний акт і справа повернулась до апеляційного суду з повідомленням про неможливість надання висновку.

Ухвалою апеляційного суду від 22 грудня 2014 року для вирішення вищевказаних питань по справі була призначена експертиза, проведення якої ХНДІСЕ імені засл.проф. М.С.Бокаріуса було запропоновано за наявними матеріалами цивільної справи і інвентаризваційної справи на будинок.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 14416 від 26.01.2015 року: після дарування вказаного будинку проводились будівельні і ремонтні роботи в будинку та надвірних будівель і споруд, вартість яких становить 681336,00 грн.: вартість необхідних для цих робіт будівельних матеріалів складає 372 064,00 грн. ( а.с.2-43 т.2).

Як вже зазначено, відповідач від участі в експертизі ухилився, на спростування висновків експерта належних та допустимих у розумінні ст.ст.58.59 ЦПК України доказів не надав.

За таких обставин судова колегія вважає , що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, які необхідні для проведених будівельних і ремонтних робіт. Підстав для збільшення розміру частки позивача судова колегія не вбачає.

Що стосується поділу іншого майна, судова колегія виходить з наступного.

Доказів придбання автомобілю Хюндай-Соната позивачкою не надано . Щодо іншого майна, то наявним на час розгляду справи слід вважати тільки холодильник двокамерний "Норд" , кухонні меблі, диван-софу, які вказані в акті опису та арешту, складеному державною виконавчою службою, який досліджений судовою колегією. Державним виконавцем вартість вказаного майна зазначена по 100,00 грн.(кожний об"єкт) Представником відповідача також визнано наявність котла "Росс", який за її твердженням знаходиться в несправному стані і коштує також не більш ніж 100,00 грн. Позивач інших відомостей щодо вартості цього майна не надала, від проведення товарознавчої експертизи відмовилась, просить поділити майно за вказаною ціною, виділивши їй холодильник і кухонні меблі, а відповідачу диван-софу і котел "Росс", проти чого представник відповідача не заперечує.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про вселення суд першої інстанції виходив з ненадання позивачкою доказів, що підтверджують наявність у неї права на проживання в спірному будинку. Проте, при цьому судом не було враховано, що позивач зареєстрована в спірному будинку з лютого 2004 року, що підтверджується її паспортом, копія якого міститься у справі на а.8 т.1.

З постанови ДІМ Харкеівського РВ ГУМВС України в Харківській області від 17.10.2009 року про відмову в порушенні кримінальної справи убачається, що ОСОБА_4 звернулась з заявою про вжиття заходів до ОСОБА_5 з приводу розпорядження спільним майном, яке знаходилось в будинку АДРЕСА_1, де вони та їх дочка мешкали.

З приводу перешкод у її та дочки проживанні в будинку , які відповідач став чинити з жовтня 2009 року ОСОБА_4 також зверталась до опікунської ради.

Відповідно до вимог ч.ч.1,4 ст.156 ЖК України члени сім"ї власника житлового будинку(квартири) , що проживають спільно з ним у належному йому будинку (квартирі) користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди щодо порядку користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Доказів визнання ОСОБА_4 та неповнолітньої ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловою площею в спірному будинку відповідачем та його представником не надано, тому позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню ? частина витрат зі сплати судового збору і за проведення експертизи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.п.2,3 ч.1 ст.307, п.п.1,3 ч.1 ст.309, ст. ст. 313, 314, 316, 317,319,324 ЦПК України судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 січня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про вселення скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про вселення задовольнити. Вселити ОСОБА_4 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 у будинок АДРЕСА_1.

В частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про поділ спільного майна вказане рішення змінити. Позов в цій частині задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити ОСОБА_4 холодильник двокамерний "Норд" вартістю 100,00 грн. і кухонні меблі, вартістю 100,00 грн., всього на 200,00 грн., а відповідачу ОСОБА_5 диван-софу, вартістю 100,00 грн., котел "Росс", вартістю 100,00 грн., всього на 200,00 грн. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1/2 частину вартості будівельних матеріалів в сумі 186032 (сто вісімдесят тисяч тридцять дві) грн. і 2157 ( дві тисячі сто п"ятдесят сім) грн. 65 коп. судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безспосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя -

Судді колегії -

.