МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
04.12.2015 року Справа № 370/2202/15-ц
Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Устимчук М.Ю., при секретарі Гребінській Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарів Київської області справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.09.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк», та ОСОБА_2 (далі-позичальник), був укладений кредитний договір, згідно з яким позивач надав, а ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 37 000 000 грн. на поточні потреби, зі сплатою 20% річних, строком погашення не пізніше 10.12.2010 року.
В подальшому, додатковими договорами про внесення змін та доповнень до Кредитного договору сторони змінили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, збільшено розмір суми кредиту та встановлено інший строк погашення кредиту. В остаточному результаті: ліміт заборгованості за кредитами (за відновлюваною кредитною лінією) не повинен перевищувати 80 000 000, 00 гривень, строк погашення кредиту - не пізніше 29.04.2016 року, процентна ставка за користування кредитом - 26 проценти річних.
З метою забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань за Кредитним договором, 31.08.2011 р. між відповідачем - ОСОБА_1 (надалі-майновий поручитель/Іпотекодавець) та Банком укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №1041, згідно якого в іпотеку ПАТ «Комерційний Банк «Актив-Банк» передано згадані вище земельні ділянки.
Позивач свої зобовязання за кредитним договором, щодо надання кредиту, виконав в повному обсязі. Проте у порушення вимог законодавства та умов кредитного договору ОСОБА_2 не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором.
Так, позивачем направлялася ОСОБА_2 вимога про усунення порушень кредитного договору з вимогою виконати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, яка залишена без задоволення.
Посилаючись на порушення позичальником та іпотекодавцем умов договорів банк відповідно і звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Представник позивача в судове засідання не прибув, згідно письмової заяви позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Також подав письмові пояснення, в яких зазначив, що за позовом банку Святошинський районний суду м. Києва по справі №759/2742/15-ц ухвалив заочне рішення від 07.09.2015 р. про стягнення з позичальника за кредитним договором № 0911/01 від 11.09.2009 р. ОСОБА_2 заборгованості. На даний момент сума боргу не погашена, заочне рішення суду набрало законної сили 09.11.2015 р., виконавчий лист же отримано позивачем 30.11.2015 р. (копії заочного рішення та виконавчого листа додав). У зв'язку з зазначеним вбачається, що кредитор має повне право звертатись до суду з позовною вимогою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно шляхом набуття права власності на предмет іпотеки: основне зобов'язання не виконано, як кредитний договір, так і договір іпотеки є чинними.
Відповідач у судове засідання не зявився, представника не направив, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у звязку із чим суд ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 36 ЦПК України, ОСОБА_2 та відповідачу, надсилалась для відому заява позивача про залучення до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_2, який повідомлення про свою згоду на участь у справі до суду не надіслав, а тому відповідно до вимог ч.3 ст. 36 ЦПК України справа розглядається у відсутності останнього.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.
Відповідно до Постанови правління Національного банку України від 23.12.2014 № 838 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.12.2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з якого було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Актив-Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ОСОБА_4 строком на 1 рік з 24.12.2014 р. по 23.12.2015 р. включно.
Згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.
Згідно ч. 5 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.
11.09.2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк», та ОСОБА_2 (далі позичальник), був укладений кредитний договір №0911/01, згідно з яким позивач надав, а ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 37 000 000 грн. на поточні потреби, зі сплатою 20% річних, строком погашення не пізніше 10.12.2010 року.
В подальшому, додатковими договорами про внесення змін та доповнень до Кредитного договору від 13.07.2010 р., від 01.09.2010 р., від 03.10.2011 р., 27.10.2011 р., від 10.05.2012 р., від 08.11.2012 р., 11.11.2013 р. та від 14.04.2014 р. , сторони змінили розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, збільшено розмір суми кредиту та встановлено інший строк погашення кредиту. В остаточному результаті: ліміт заборгованості за кредитами (за відновлюваною кредитною лінією) не повинен перевищувати 80 000 000, 00 гривень, строк погашення кредиту - не пізніше 29.04.2016 року, процентна ставка за користування кредитом - 26 проценти річних.
Позивач свої зобовязання за Кредитним договором, щодо надання кредиту, виконав в повному обсязі.
Відповідно до п.п. 3.3.1. та 3.3.3 Кредитного договору позичальник зобовязався використовувати кредит виключно на цілі, зазначені в п.1.1. цього договору та своєчасно і в повному обсязі виконати зобовязання перед банком.
Так відповідно до п.2.3. Кредитного договору позичальник зобовязався сплачувати банку нараховані проценти в валюті кредиту щомісячно у строк, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.
Проте у порушення вимог законодавства та умов Кредитного договору позичальник не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених Кредитним договором.
Згідно п. 4.1. Кредитного договору, за несвоєчасне погашення кредиту та/або сплату процентів банк має право стягнути з позичальника пеню у розмірі діючої на період прострочки подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки та траф у розмірі 20% від загальної суми простроченої заборгованості на день її виникнення.
Таким чином, станом на 31.07.2015 р. загальна заборгованість позичальника, ОСОБА_2, перед ПАТ «Комерційний Банк «Актив-Банк» за кредитним договором № 0911/01 від 11.09.2009 р. становить 107 180 970,68 гривень, в тому числі: 75 086 016,22 грн. - сума поточної заборгованості за кредитом; 6 471 797,45 грн. - сума заборгованості за поточними процентами; 19 201 448,21 грн. - сума заборгованості за простроченими процентами; 6 421 708,80 грн. - сума пені. Загальний строк прострочення за процентами станом на 02.04.2015 р. (з 01.07.2014р. по 31.07.2015 р.) складає 396 днів.
Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року, яке набрало законної сили 09.11.2015 року, в справі №759/2742/15-ц встановлено, що станом на 20.01.2015 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість за порушення кредитних зобовязань за договором № 0911/01 від 11.09.2009 року в сумі 90489963, 45 грн., яку і присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк». Виконавчий лист видано ПАТ «КБ «Актив-Банк» 30.11.2015 року. Тобто на момент подачі позову до суду 02.12.2015 року, згадане рішення суду не виконане, а відповідно заборгованість не сплачено.
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 31.08.2011 р. між відповідачем ОСОБА_1 (надалі - майновий поручитель/Іпотекодавець) та Банком було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №1041 (далі - договір іпотеки) з наступними змінами від 27.10.2011 р., від 16.05.2012 р., від 14.11.2012р.
Відповідно до п.1.1. договору іпотеки, ОСОБА_1В Іпотекодавець, діє як майновий поручитель, для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_2, перед Іпотекодержателем за Кредитним договором № 0911/01 від 11.09.2009 року з усіма наступними змінами та доповненнями до нього, щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом на умовах, в порядку та з періодичністю передбаченими Кредитним договором, відшкодування збитків, сплати комісій, пені та штрафів у випадках та розмірах, передбачених Кредитним договором.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов Кредитного договору, 10.08.2015 р. з метою позасудового врегулювання спору Банком було направлено останньому та його майновому поручителю - ОСОБА_1 вимогу № 1758/11 від 07.08.2015 р. про погашення суми заборгованості та повідомлено, що у разі, якщо зазначена вимога не буде виконана, Банком будуть вжиті заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договорам, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Проте, станом на момент подання даної позовної заяви вимога Кредитора не виконана
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Як передбачено ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
Так згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Відповідно до Постанови №5 від 30.03.2012 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014 р.), а саме згідно пункту 23 при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.
Відповідно до пункту 39 вказаної вище Постанови, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Враховуючи викладене, оскільки зобовязання за кредитним договором позичальником не виконано, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «КБ «Актив-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент подачі позову до суду - 20.08.2015 року) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору звільняється.
Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, виходячи із загальної ринкової вартості земельних ділянок, які є предметом іпотеки, яка складає 4686094 грн., з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі максимальної ставки судового збору - 3654 грн.
Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 207, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 31.08.2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий № 1041, а саме на земельні ділянки:
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп.
Заочне рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідачів судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з моменту отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем у загальному порядку.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загальних вимог, встановлених ст. 223 ЦПК України.
Головуючий М.Ю. Устимчук