Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"20" січня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

при секретарі - Ігнатенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києві, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

13.11.2014 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право на користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що нею не реалізовано право на проживання протягом встановленого законом строку, а саме відсутністю без поважних причин понад один рік, із зняттям ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 в Дніпровському РВ ГУДМС України в м. Києві.

В обґрунтування позову посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2004 року, позивач є власником квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі позивач зареєстрована з 15.12.2007р., окрім неї зареєстровані: ОСОБА_3 - син позивача, ОСОБА_2 - невістка позивача, ОСОБА_4 - онук позивача. З 2007 року невістка ОСОБА_2 пішла від сина та в спірній квартирі не проживає. На даний час в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться справа про розірвання шлюбу між сином позивача та невісткою. Відповідач не є членом сім'ї позивача. В зв'язку з тим, що відповідач зареєстрована в зазначеній квартирі, позивач змушена сплачувати за неї нарахування за комунальні послуги.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у випадку неявки в судове засідання відповідача проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином - за місцем реєстрації та за зазначеним у позовній заяві місцем проживання матері відповідача, причини неявки в судове засідання не повідомила, заяв чи клопотань суду не надала.

Начальник відділу третьої особи Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві у зв'язку з великим обсягом роботи, своєї позиції щодо суті позовних вимог у заяві не зазначив.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв'язку з неявною сторін та представника третьої особи.

З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності.

При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2004 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, за реєстровим № 320/32351 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2004р., посвідченого державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 6).

Згідно довідки форми № 3, виданої Житлово-будівельним кооперативом "Автобус" №880 від 05.11.2014р., за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_3 - син (зареєстрований, але не проживає), ОСОБА_2 - невістка (зареєстрована, але не проживає), ОСОБА_4 - онук (зареєстрований, але не проживає) (а.с. 7).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2014р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 29).

Згідно довідок Житлово-будівельного кооперативу "Автобус" №519 від 16.06.2010р. та №879 від 05.11.2014р., вони видані ОСОБА_1 в тому, що вона дійсно прописана і мешкає за адресою: АДРЕСА_1, її син ОСОБА_3, невістка ОСОБА_2, онук ОСОБА_4 зареєстровані за вказаною адресою, але не проживають з 2007р. (а.с. 8-9).

Таким чином, із зазначених довідок убачається, що на час їх складення, тобто 16.06.2010р. та 05.11.2014р. відповідач не проживає за вказаною в них адресою.

З наданих позивачем квитанцій по оплаті за житлово-комунальні послуги вбачається, що позивач здійснює оплати, розраховану з урахуванням реєстрації в квартирі чотирьох осіб (а.с. 30-40).

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач перестала бути членом сім'ї позивача в розумінні діючого законодавства. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з наведеного, щодо вимоги позову про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 в Дніпровському РВ ГУДМС України в м. Києві суд зазначає наступне.

Суд не є органом реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Позивачем не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження того, що вона зверталась до Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку та їй в цьому було неправомірно відмовлено, тому ця вимога є передчасною.

Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 243, 60 грн.

На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя