Справа №565/56/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковбасюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м.Кузнецовськ Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали між собою шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що 24 лютого 2013 року складено відповідний актовий запис за №35. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 24 лютого 2013 року. В період вказаного шлюбу, як слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 12 листопада 2013 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка - ОСОБА_3.

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначивши, що за час сімейного життя відразу після реєстрації шлюбу та народження дитини відносини між сторонами почали погіршуватися, спільне життя з відповідачем стало неможливим з причин відсутності у подружжя будь-якого взаєморозуміння, узгодженості та одностайності в прийнятті сімейних рішень. Згідно з доводами позивачки з цих причин між сторонами виникають постійні суперечки та образи, що завдають їй душевних, моральних та фізичних страждань. За таких обставин, враховуючи непристойне поводження ОСОБА_2 в сім'ї та вкрай негативне його ставлення, як стверджує ОСОБА_1, подальше сімейне життя, спільне проживання із відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Також, позивачка зазначила, що в зв'язку з сварками в сім'ї вона неодноразово залишала спільне місце проживання і разом із малолітньою дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала за місцем проживання своїх батьків, після чого йшла на поступки відповідачу, проте примирення сторін фактично мало тимчасовий характер і не призводило до позитивного результату. Зміст позовної заяви ОСОБА_1 свідчить, що на теперішній час сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. З цих мотивів з метою уникнення подальших суперечок та інших негативних наслідків позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений із ОСОБА_2, залишивши їй на виховання малолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду даної справи. 06 березня 2015 року від ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в суд надійшли письмові заяви про розгляд справи без їх участі на підставі наявних у справі доказів.

Окрім цього, зі змісту вказаної письмової заяви позивачки від 06 березня 2015 року слідує, що ОСОБА_1 повністю підтримує вказані позовні вимоги про розірвання шлюбу, укладеного нею із ОСОБА_2, та просить залишити їй на виховання малолітню дитину. При цьому позивачка вказала, що примирення подружжя не відбулося, з 25 січня 2015 року сторони проживають окремо та фактично не підтримують сімейно-шлюбних відносин між собою.

Відповідач ОСОБА_2 повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1, вказавши у письмовій заяві від 06 березня 2015 року, що він не заперечує проти розірвання шлюбу, укладеного із позивачкою, та згідний із необхідністю залишення малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повноліття на вихованні її матері. Окрім цього відповідач підтвердив у письмовій заяві від 06 березня 2015 року, що, починаючи з 25 січня 2015 року сторони проживають окремо та не підтримують сімейно-шлюбних відносин.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України підлягає прийняттю.

Враховуючи зазначені письмові заяви сторін від 06 березня 2015 року, суд дослідив і оцінив у сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, через що між ними в сім'ї виникали постійні суперечки та образи. З 25 січня 2015 до теперішнього часу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживають окремо, фактично не підтримують сімейно-шлюбних відносин між собою та не ведуть спільного побуту і спільного господарства. Примирення сторін не наступило. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не бажають відновити сімейно-шлюбні стосунки і вважають неможливим збереження цього шлюбу, про що зазначили у письмових заявах від 06 березня 2015 року.

Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з наведених підстав, суд вирішив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, оскільки докази справи свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін.

Враховуючи наведене, керуючись ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112 СК України, ст.ст.4, 60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.88, ч.4 ст.174, ч.3 ст.208, ч.ч.1, 2 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218, ч.3 ст.222, ч.1 ст.223, ч.1 ст.294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 24 лютого 2013 року, актовий запис за №35, - розірвати.

Малолітню дитину сторін: дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на виховання матері - ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя О.І.Горегляд