РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №494/855/15-ц

23 вересня 2015 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю секретаря Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 12 листопада 2005 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №11. Під час перебування у шлюбі у них народилось троє дітей, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживають разом з позивачем. Спільне життя між ними не склалося. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки мають різні погляди на життя. Вони з чоловіком втратили почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження сімї суперечить її інтересам.

Представник позивача в судовому засіданні 23.09.2015 року позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обґрунтування зазначені у позовній заяві та зазначив, що після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з позивачем.

Відповідач у судове засідання 23.09.2015 року не зявився, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Разом з цим, на адресу суду 11 вересня 2015 року надійшла заява від відповідача про визнання позовних вимог, однак просив не залишати ОСОБА_1 прізвище «Пустенька» (а.с.54).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши обставини, викладені відповідачем у заяві від 11.09.2015 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…».

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.».

Судом встановлено, що позивач та відповідач 12.11.2005 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №11 (а.с.7).

Під час перебування у шлюбі - народилось троє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9), та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10), які проживають разом з позивачем.

Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За статтею 51 Конституції України від 28.06.1996 року: «Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка…».

Як вбачається з пояснень представника позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.

Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, у ОСОБА_1 відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на примирення позивач категорично не згодна.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Відповідно до ст.ст. 110,112 СК України передбачено: «позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення».

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд вважає причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Спір про місце проживання дитини та поділ майна не заявлений.

Суд вважає безпідставним прохання відповідача у його заяві не залишати позивачу прізвище «Пустенька», оскільки відповідно до статті 113 СК України: «Особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище». Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №020636 позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, а тому вона має право залишити його після розірвання шлюбу. У судовому засіданні представник позивача наполягав на залишенні прізвища позивачу саме «Пустенька».

Згідно частини 2 ст.114 СК України: «У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу».

Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України: «Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.».

Позивач надала суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 243,60 грн., тому заявлені вимоги про стягнення з відповідача судових витрат також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України , -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 12 листопада 2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №11 - розірвати.

Після розірвання шлюбу визначити ОСОБА_1 прізвище «Пустенька». Стягнути з ОСОБА_2 (29.03.1983 р.н.) на користь ОСОБА_1 (24.08.1985 р.н.) судовий збір у розмірі 243грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення..

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 23.09.2015 року

Суддя І.А. Римар