Справа № 199/1854/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

„26" вересня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі позивача та представника позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", Акціонерного товариства «Банк ренесанс капітал», де треті особи фізична особа - підприємець ОСОБА_3 та фізична особа - підприємець ОСОБА_4 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, уточнив його (а.с. 25-28) в його обґрунтування посилаючись на те, що 13.12.2013 р. близько 20.00 год. вдома позивач уклала договір про надання споживчого кредиту № 4 з Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал». Вже було пізно та представник банку діяв поспіхом, тому позивач не мала змоги прочитати умови договору. Крім того, у договорі була відсутня інформація про розмір сукупної вартості кредиту у грошовому виразі та позивачу не був наданий графік погашення кредиту, через що вона не одразу зрозуміла скільки повинна сплачувати за договором.

14 грудня 2013 р. позивач переглянула умови договору та виявила, що представник АТ «Банк Ренесанс Капітал» надав недостовірну інформацію щодо умов надання кредиту, відповідно до якого позивач повинна сплатити набагато більше, ніж припускала при підписанні договору.

16 грудня 2013 р. позивач звернулась до відділення банку за місцем проживання з наміром відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, але співробітники відділення банку повідомили, що не мають повноважень для вирішення даного питання та порадили звернутись до головного відділення банку у м. Київ.

17 грудня 2013 р. згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач надіслала листа до головного відділення акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» у м. Київ, в якому повідомила про намір відмовитися від укладення договору про надання споживчого кредиту, утім, станом на 26 грудня 2013 р. нею не отримано відповіді із банку, а чотирнадцяти ден ний строк вже спливав. Тому я надіслала ще одного листа до головного відділення банку у м. Київ, а також аналогічного листа направила і до відділення банку у м. Дніпропетровськ.

30 січня 2014 р. позивач отримала відповідь банку, в якій було зазначено, що для відмови від укладення споживчого кредиту вона повинна була звернутись у чотирнадцятиденний строк до відділення банку особисто та написати заяву встановленого зразка, і оскільки позивач цього не зробила, то повинна сплачувати кредит.

На переконання позивача, така вимога банку порушує права позивача, оскільки 14.12.2013 р. вона особисто зверталася до відділення банку, але працівники цього відділення не надали їй такої інформації, та вона була вимушена написати заяву у вільній формі; разом з тим, дана вимога не відповідає ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав сповивачів».

Відповідно до ч. 3.2 Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, які є невідомою частиною кредитного договору, частина кредиту з метою оплати товару надається шляхом перерахування банком суми кредиту на рахунок підприємства торгівлі, зазначений у пропозиції, за умови:

- сплати позичальником суми початкового платежу за товар у розмірі, визначеному пропозицією;

- передачі товару підприємством торгівлі позичальнику (або оформлення відповідних зобов'язань).

Відповідно до ч. 3 кредитного договору «Відомості про підприємство торгівлі» зазначено, що грошові кошти за товар перераховуються ФОП ОСОБА_4, з яким позивач не укладала жодних договорів купівлі-продажу та не брала на себе зобов'язань прийняти та оплатити будь-який товар.

Не зважаючи на це, дотримуючись вимог ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач повідомила відповідача - 2 про подану ФОП ОСОБА_3 заяву про розірвання договору купівлі-продажу. Щодо укладеного договору з ФОП ОСОБА_3, то позивачем зазначається про неодноразове звернення до ФОП ОСОБА_3 особисто та письмово з вимогою розірвати договір, але відповіді не отримано. Після цього вона звернулася до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Дніпропетровській області за захистом своїх прав, якою було проведено перевірку та встановлено порушення законодавства про захист прав споживачів з боку ФОП ОСОБА_5, до нього застосовано фінансову санкцію та надано припис на розірвання договору, укладеного із позивачем.

20 лютого 2014 р. позивач отримала від АТ «Банк Ренесанс Капітал» повідомлення про відступлення права вимоги у власність ПАТ «Перший український міжнародний банк».

Предмет позову становить вимога про захист прав споживача шляхом розірвання договору споживчого кредиту №4 від 13.12.2013 р., який був укладений між позивачем та Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал».

У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач - 1 не скористався правом брати участь у судових засіданнях та надав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідно до наданих суду заперечень відповідача - 1 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без надання пояснень.

Для відкликання згоди на укладення кредитного договору позичальник зобов'язаний звернутися до кредитодавця з відповідною письмовою заявою та одночасно повернути отримані кредитні кошти та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Відтак, процедура відкликання згоди на укладення кредитного договору передбачає обов'язок позичальника одночасно вчинити три дії: звернутися з відповідною заявою до кредитодавця, повернути отримані кредитні кошти, а також сплатити проценти та інші платежі, передбачені договором, за час фактичного користування кредитними коштами.

Утім, позивач звернулася із заявою пор відкликання згоди на отримання кредиту, проте, не повернула суму отриманих коштів та не сплатила відсотків за час їх користування, у зв'язку з чим вимога позивача про розірвання кредитного договору у зв'язку з поданням нею заяви про відкликання згоди на отримання кредиту не підлягає задоволенню.

Відповідач - 2 надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника (а.с. 40-41), просив відмовити в задоволенні позову повністю на підставі наданих заперечень (а.с. 42-44).

Відповідно до наданих заперечень відповідача - 2 позивач звернулася лише із заявою про відкликання згоди на отримання кредиту, проте, не повернула отриманих коштів, не сплатила відсотків за час їх користування, що суперечить вимогам закону, через що вимога позову про розірвання кредитного договору у зв'язку з поданням позивачем заяви про відкликання згоди на отримання кредиту є безпідставною, оскільки позивачем порушений порядок відкликання такої згоди.

Разом з тим, на переконання відповідача - 2 належним відповідачем в даній справі є ПАТ «ПУМБ», до якого перейшли всі права за кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги.

Заслухав пояснення позивача та представника позивача, дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 13.12.2013 р. між позивачем та АТ «Ренесанс кредит» був укладений договір (ч. 2 ст. 638, ст.ст. 641, 642 ЦК України), за яким позивач зробила пропозицію відповідачу - 2 про укладення договору страхування та надання споживчого кредиту з метою:

· оплати товару (ів) та/або послуг, вказаних в частині 4 цієї пропозиції (надалі товар) у суб'єкта господарювання, зазначеного в п.3.1.1 частини 3 цієї пропозиції (підприємство торгівлі);

· сплати комісійної винагороди Банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п. 2.9 цієї пропозиції (разова комісія);

· оплати ціни договору страхування, що укладається зі страховиком, та умови якого зазначені в частині 5 цієї пропозиції, якщо її не буде сплачено самостійно.

·

Відповідно до пропозиції укласти договір (а.с. 6), пропозиція являє собою оферту Банку про укладення між позивачем та Страховиком Договору страхування та між позивачем та Банком - договору про надання споживчого кредиту у розмірі, вказаному у п. 2.2 частини 2 цієї пропозиції (сума кредиту)з метою: (а) оплати Товару, (б) оплати разової комісії Банку та (в) оплати ціни Договору страхування згідно з цією Пропозицією та Умовами.

Строк договору становить 36 місяців; сума наданого кредиту становить 14 008,00 грн.

Згідно з п. 3.1.1 підприємство торгівлі - ФОП ОСОБА_6; згідно з зазначеною у цій пропозиції інформацією про товари, то товаром є вікна, найменування та кількість не об означені (а.с. 6).

Як встановлено судом, зазначена пропозиція була підписана позивачем за умовляннями представника відповідача - 2, який потрапив до квартири позивача з метою розшуку осіб, згодних змінити у власній осілі вікна на більш сучасні.

Судом встановлено, що наступного дня після підписання даної пропозиції позивач звернулася до відповідача - 2 із заявою про відкликання згоди на укладення кредитного договору, та отримала відповідь від 02.01.2014 р. із роз'ясненням про необхідність звернутися до представника банку для написання заяви, встановленого Банком зразку у термін чотирнадцяти календарних днів з моменту укладення Договору №9 від 13.12.2013 р.

З цієї відповідь на заяву також стало відомо, що відповідачем -2 було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 та 16.12.2013 р. були перераховані кошти на рахунок підприємства торгівлі. Також ОСОБА_1 було повідомлено про те, що оскільки умови повного повернення товару не були виконані, а саме Банком не було отримано заяви, встановленого зразку про повернення товару та дострокове погашення кредиту, що свідчить про те, що кредитний договір не є закритим.

Товар, зазначений у договорі (вікна) позивачу не був доставлений та встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Ч. 6 ст. 11 зазначеного вище закону передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Споживач не зобов'язаний сплачувати будь-які інші збори у зв'язку з відкликанням згоди.

Таким чином, законом не встановлено обов'язку дотримання з боку споживача форми заяви про відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту, через що посилання відповідача - 2 у зазначеній вище відповіді на необхідність звернутися до представника Банку для написання заяви, встановленого Банком зразку, у термін чотирнадцяти календарних днів з моменту укладення Договору №9 від 13.12.2013 р. не є таким, що відповідає закону.

Випадки, передбачені ч. 7 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в даній справі не встановлені; разом з тим, суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження перерахування коштів 16.12.2013 р. на рахунок підприємства торгівлі.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зокрема, ч. 3 ст. 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Суд не погоджується із слушністю доводів позивача щодо укладення договору під впливом омани, оскільки доказів цього позивачем не надано суду. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача щодо вчинення з її боку дій, направлених на відкликання згоди на укладення кредитного договору від 13.12.2013 р.,відтак, для суду наявні підстави для ухвалення рішення про розірвання договору, адже в позасудовому порядку сторони не дійшли згоди з означеного питання, та порушені права позивача підлягають захисту в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК України).

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст. ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 88, ст.ст. 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", Акціонерного товариства «Банк ренесанс капітал», де треті особи фізична особа - підприємець ОСОБА_3 та фізична особа - підприємець ОСОБА_4 про захист прав споживачів задовольнити повністю.

Розірвати договір №4 від 13 грудня 2013 р., про надання споживчого кредиту, укладений між Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», право вимоги щодо заборгованості за яким відступлено (передано) 13.01.2013 р. у власність Першого українського міжнародного банку», та ОСОБА_1.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал» в дохід держави судовий збір 243 (двохсот сорока трьох грн. 60 (шістдесяти) коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї