АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/932/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2206/К/15 Щеняєва І.Б.
Категорія 27( І ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.

секретар: Маслова К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» ( надалі - Банк) про стягнення заборгованості за договором банківського строкового вкладу ( депозит).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила що між сторонами 15 січня 2015 року укладено Договір - заяву № 305835/3354/1-15 про банківський строковий вклад ( депозит) «Класік» на 1 місяць. Згідно умов укладеного Договору Банк прийняв від ОСОБА_3 грошові кошти в іноземній валюті на Вкладний рахунок №2630.4.048657.002 у сумі 2000 Євро на строк до 15 лютого 2015 року, за ставкою 10% річних. По закінченню строку дії договору позивач звернулась із заявою про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків, однак йї було відмовлено.

Посилаючись на порушення Банком п.5.1. Основних Умов та п.1 Договору - Заяви банківського строкового вкладу, після уточнення позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача ПАТ «Банк Фінанси та кредит» на її користь 2000 євро за договором банківського строкового вкладу ( депозит) № 305835/3354/1-15 від 15 січня 2015 року, що у гривневому еквіваленті становить 49 392 грн.; відсотки за користування вкладом за період з 15 лютого 2015 року по 01 серпня 2015 року з розрахунку 10% річних в сумі 92,22 Євро, що у гривневому еквіваленті становить 2 277,46 грн.; 3 % річних за порушення виконання умов договору, згідно ст.625 ЦК України за період з 15 лютого 2015 року по 01 серпня 2015 року в сумі 673,89 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_3 2000 євро за договором банківського строкового вкладу (депозит) №305835/3354/1-15 від 15 січня 2015 року, що у гривневому еквіваленті становить 49 392 грн.; відсотки за користування вкладом за період з 15.02.2015 року по 01.08.2015 року з розрахунку 10% річних у сумі 92,22 євро, що у гривневому еквіваленті становить 2277,46 грн., 3% річних за порушення виконання умов договору за період з 15.02.2015 року по 01.08.2015 року в сумі 673,89 грн. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що позивач не звертався до Банку за отриманням суми вкладу.

Судом не враховані Тарифи комісійної винагороди Банку, розмір якої становить 0,0001 % річних, а нарахування 10% річних припинилось у строк обумовлений в Договорі, незалежно від факту виконання Банком зобов'язання в частині повернення вкладу. Крім того, вважають, що застосування судом ст.625 ЦК України та стягнення 3% річних не відповідає вимогам законодавств.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Факт внесення відповідної суми грошових коштів позивачем ОСОБА_3 на депозитний рахунок Банку підтверджується меморіальним валютним ордером № 36786062 від 15 липня 2014 року та випискою ПАТ Банк «Фінанси та кредит» по особовому рахунку за період з 15 січня по 22 червня 2015 року, з якого убачається залишок коштів на рахунку 2013,08 євро (а.с.5,46).

З виписки по особовому рахунку від 22 липня 2015 року наданою ПАТ «Банк Фінанси та кредит» видно, що кошти депозитного вкладу в сумі 2000 Євро позивачу не повернуто ( а.с.59-61).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилалась на те, що Банк повинен сплатити їй відсотки за час неповернення готівки, згідно договору-заяви № 05835/3354/1-15 про банківський строковий вклад ( депозит) «Класік» від 25 січня 2015 року в сумі 92,22 євро за період з 15.02.2015 р. по 01.08.2015 р. з розрахунку 10% річних та 3% річних за порушення виконання умов договору за період з 15.02.2015 року по 01.08.2015 року в сумі 673,89 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався ст.ст. 525,526,625,1058 ЦК України та дійшов висновку, що у зв'язку із порушенням Банком умов депозитного вкладу кошти вкладнику за заявою видані не були, позивач не мала реальної можливості отримати суму вкладу та розпорядитися ним, у зв'язку із чим, стягнуто відсотки в межах заявлених позовних вимог та 3% річних за порушення виконання умов договору.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно приписів чинних правових положень (ч. 1 ст. 1058 т а ч.1 ст. 1060 ЦК, абзац 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами) за договором банківського вкладу з фізичною особою банк зобов'язаний повернути вклад на умовах, передбачених договором (на вимогу, зі спливом встановленого договором - строку або на інших умовах повернення), та в будь- якому випадку вклад або його частина повинні бути видані на першу вимогу вкладника.

Грошові кошти повертаються банками готівкою або у безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок (п.3.2 Гл. З Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, п. 10.12 гл. 10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах).

З аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту)вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника у ньому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки), У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним (постанова Верховного Суду України від25 грудня 2013 р. у справі №6-140цс 13).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Аналогічна правова позиція 6-247цс14 викладена у Постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Тому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача в частині стягнення 10% за своєчасно невиплачені кошти, тому що вони не узгоджуються із вимогами законодавства.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, Банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Матеріалами справи встановлено, що 15 січня 2015 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та позивачем укладено Договір - заяву № 305835/3354/1-15 про банківський строковий вклад ( депозит) «Класік» на 1 місяць.

Відповідно до п.1 умов договору вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.4.048657.002 у сумі 2000 Євро на строк 1 місяць до 15 лютого 2015 року, за ставкою 10% річних ( а.с.54).

Відповідно до п.2 умов Договору, за час користування коштами вкладу протягом строку визначеного п.1. цього договору заяви, Банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 10 % річних. Нарахування процентів здійснюється банком у порядку, визначеного п. 4.1.3 основних умов.

Відповідно до п.6 договору -заяви після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, Вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

Згідно п.5.2 Основних умов у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі -заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/ картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити , зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу , визначеного договором - Заявою. ( а.с.56 на звороті)

16 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Банку з вимогою про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу ( а.с.75 ).

Однак, сума вкладу позивачу виплачена не була та вона не мала реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним. У звязку із чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу, відсотків та 3% річних за період з 16 лютого 2015 р. по 01 серпня 2015 р.

У відповідності до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З урахуванням Аналізу практики застосування ст..625 ЦК України в цивільному судочинстві, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних, як відповідальність за порушення виконання грошового зобов'язання, оскільки Договіром - заявою та Основними умовами не обумовлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, тому підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповдача на користь позивача 3% за прострочку виконання грошового зобов'язання. Доводи апеляційної скарги Банку в частині безпідставного стягнення 3% річних за порушення виконання умов договору, не узгоджуються із вимогами законодавства, тому не приймають до уваги.

Колегія суддів також вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», щодо нарахування тарифів комісійної винагороди Банку, у розмірі 0,0001% , оскільки вони не обумовлені сторонами в Договорі - заяві № 305835/3354/1-15 про банківський строковий вклад ( депозит) «Класік» від 15 січня 2015 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Суд першої інстанції правильно вирішив спір, застосувавши матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Л.В. Михайлів