УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила визнати недійсною додаткову угоду від 09 січня 2007 року № 1 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладену між нею та товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» (далі - ТОВ Агрофірма «Зоря»), зареєстровану 12 грудня 2007 року в Катеринопільському райвідділі ЧРФ за № 09-07-787-00207.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що між нею, як власником земельної ділянки, та відповідачем 26 серпня 2004 року було укладено договір оренди землі сільськогосподарського призначення строком на п'ять років.

Позивачка вказувала, що у серпні 2009 року звернулась до ТОВ Агрофірма «Зоря» із заявою про припинення договору оренди, як це передбачено умовами вказаного договору, проте відповідач зволікав із розглядом її заяви та продовжував користуватись спірною земельною ділянкою, а у жовтні 2013 року, в черговий раз звернувшись до ТОВ Агрофірма «Зоря» з вимогою про повернення земельної ділянки, вона дізналася, що 09 січня 2007 року було укладено додаткову угоду до вказаного вище договору оренди землі, за умовами якої продовжено строк оренди до 01 грудня 2017 року.

Посилаючись на те, що вона не підписувала додаткової угоди та не уповноважувала інших осіб на вчинення таких дій, позовні вимоги просила задовольнити з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсною з моменту укладення додаткову угоду № 1, укладену між ОСОБА_4 та ТОВ Агрофірма «Зоря», зареєстровану 12 грудня 2007 року в Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за № 09-07-787-00207 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ Агрофірма «Зоря» на земельну ділянку площею 9,17 га, яка розташована на території Лисичобалківської сільської ради Черкаської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма «Зоря» відхилено, рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від18 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ Агрофірма «Зоря», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що оскільки підпис на додатковій угоді № 1 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладеній 09 січня 2007 року між позивачкою та ТОВ Агрофірма «Зоря», виконано не ОСОБА_4, що підтверджується висновками комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи, така додаткова угода є недійсною; при цьому судами обґрунтовано відхилено доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності, оскільки про існування спірної додаткової угоди позивачка дізналася лише у 2013 році при черговому зверненні до відповідача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» відхилити.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська