Провадження № 2/344/4961/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.,

секретаря Орнат Л.І.

за участі позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ПП «ТоргАвто» про визнання договору купівлі-продажу автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсними,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ПП «ТоргАвто» про визнання договору купівлі-продажу автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсними, мотивуючи це тим, що 05.07.1995 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб, за час шлюбу, у 2010 році, за спільні кошти було придбано автомобіль марки MITSUBISHI Montero, легк.універсал В, синій, реєстраційний номер АТ 5919 АХ, рік випуску 1995, який було зареєстровано на відповідача ОСОБА_3 03.02.2012 року без отримання від позивача згоди на відчуження вказаного транспортного засобу між відповідачем ОСОБА_3 та ПП «ТоргАвто» було укладено договір комісії, предметом якого було оформлення довідки-рахунку на продаж автомобіля марки MITSUBISHI Montereo, легк.універсал В, синій, реєстраційний номер АТ 5919 АХ, рік випуску 1995, та який в той же день було реалізовано шляхом продажу ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві та просили позов задовольнити повністю. Позивач вказує, що згоди на відчуження автомобіля не надавав, і вважає його спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, суду пояснила, що вона продала автомобіль сину ОСОБА_4 без згоди позивача, грошових коштів за вказаний автомобіль не отримала.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не зявлявся, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ПП «ТоргАвто» в судові засідання не зявлявся, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання, причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Будь-яких заяв від відповідачів про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи до суду не надходило.

Суд розяснював сторонам їх права та обовязки, а також наслідки їх невиконання і постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та обєктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 з 05.07.1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.4).

За час шлюбу сторонами придбано майно - автомобіль марки MITSUBISHI Montero, легк.універсал В, синій, реєстраційний номер АТ 5919 АХ, рік випуску 1995, який було зареєстровано на відповідача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6).

03 лютого 2012 року відповідачем ПП «ТоргАвто» відповідачу ОСОБА_4 видано довідку-рахунок про те, що йому продано і видано автомобіль марки MITSUBISHI Montero, легк.універсал В, синій, реєстраційний номер АТ 5919 АХ, рік випуску 1995 та 04 квітня 2012 року відповідач ОСОБА_1 отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК № 627661 (а.с.7).

Позивач вважає, шо таким чином було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу.

Згідно статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом п. 42 порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Як вбачається із облікової карки приватного АМТ (а.с.8), автомобіль марки MITSUBISHI Montero, легк.універсал В, синій, реєстраційний номер АТ 5919 АХ, рік випуску 1995 було знято з обліку для реалізації.

Однак, доказів того, що саме відповідачка реалізувала вказаний автомобіль відповідачу ОСОБА_1 позивачем суду не надано.

Крім того, на запитання суду відповідачка ОСОБА_3 відповіла, що грошових коштів за автомобіль, за договором купівлі-продажу, від відповідача ОСОБА_1, вона не отримала, фактично вона його подарувала відповідачу.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Спірний автомобіль придбано за час шлюбу та за спільні кошти подружжя позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3, майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Така правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15.

Отже, автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_3, позивач у даному випадку має право на отримання грошової компенсації від відповідачки ОСОБА_3 за його частку автомобіля, який було відчужено без його згоди.

В силу ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 65 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 203, 218, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 212-218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ПП «ТоргАвто» про визнання договору купівлі-продажу автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2015 року.

Суддя Бабій О.М.