Справа № 459/4479/14 Головуючий у 1 інстанції: Юрченко О.О.
Провадження № 22-ц/783/1561/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області Тодорович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про стягнення з відповідача на його користь 12000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я при виконанні трудових обов"язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 2000,00 грн. відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок професійного захворювання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_3 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області в апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не враховано п. 3.8 "Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно пошкодження здоров"я, пов"язане з виконанням трудових обов"язків", затвердженого наказом МОЗ України від 22.11.1995 року №212, в якому встановлено, що висновком медичних органів, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу, або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такого висновку позивачем надано не було. Апелянт зазначає, що згідно з рішенням Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією, тому має доводитись сам факт як спричинення моральної шкоди, так і її розмір, що судом не було враховано при ухваленні оскаржуваного рішення суду.

Також вказує на те, що в позивачу згідно з випискою з акту огляду МСЕК встановлено часткову втрату професійної працездатності у розмірі 40%, що не перешкоджає йому виконувати звичайну повсякденну роботу. На дату встановлення позивачу вперше стійкої втрати професійної працездатності він вже був пенсіонером за віком, тобто, він вже був непрацездатним згідно пенсійного законодавства у зв"язку з досягненням ним пенсійного віку, проте і надалі працевлаштовувався. Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач вживав всіх необхідних заходів для відновлення стану свого здоров"я та не подано жодних доказів про неможливість виконання ним звичайних домашніх справ та домашніх обов"язків у зв"язку з професійним захворюванням, порушення його нормальних умов життя. З врахуванням наведених підстав просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі покликається на те, що внаслідок роботи на підприємстві ДП "Львіввугілля" він отримав професійне захворювання і висновком МСЕК від 21.05.2004 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати працездатності, (40% у зв"язку із профзахворюванням і 20% зараховано вперше по трудовому каліцтву отриманого 15.11.1993 року). Професійне захворювання призвело до того, що його здоров"я не відновиться, та він не зможе повністю соціально реабілітуватись, це все призвело до вимушених змін в його житті та втрати нормальних життєвих зв"язків, що спричиняє душевні страждання, переносить біль у зв"язку із професійнетм захворюванням та травмою, яку отримав на виробництві, постійно відчуває незручності, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв"язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я при виконанні трудових обов"язків, внаслідок професійного захворювання до 10000 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області - Вандзьо О.Б. на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції з врахуванням глибини моральних страждань позивача внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи погіршення стану здоров"я позивача, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв"язків, прийшов до переконання, що у зв"язку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, так як вимоги про стягнення 12000.00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що протягом 1976-2004 років позивач працював на шахті №7 "Великомостівській", шахті №10 "Великомостівській", в/о "Укрзахідвугілля", шахті №4 "Великомостівській", ВАТ "Червоноградське шахто прохідницьке управління", шахті "Межирічанська", що на даний час входять до складу ДП "Львіввугілля" у шкідливих умовах праці.

У зв"язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці у нього погіршився стан здоров"я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за отриманням медичної допомоги до медичних закладів, де йому було встановлено діагноз: хронічний бронхіт, пневмосклероз І ст., що підтверджується медичними довідками.

28.01.2004 р. було складено акт розслідування професійного захворювання форми П-4 ОСОБА_3, з якого встановлено, що професійне захворювання виникло в результаті контакту в процесі роботи з вугільно-породним шахтним пилом, несприятливих факторів мікроклімату.

16.06.2004 року міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК позивачу вперше встановлено 40 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню.

Наступним переоглядом міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК від 02.06.2005 р. йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Встановлена потреба у санітарно-курортному лікуванні. Згідно довідки міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК серії ЛВА-2 №015701 від 02.06.2005 року позивачу безтерміново встановлено 60 % втрати професійної працездатності, із них 40 % хронічний бронхіт з 21.05.2005 року та 20 % трудове каліцтво від 15.11.1993 року.

Згідно з роз"ясненнями п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи, стійка втрата працездатності позивача вперше була встановлена 16.06.2004 року, а тому при вирішенні питання про право потерпілого на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив із вимог статей 21, 28, 34 Закону України " Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої працездатності вперше висновком медико - соціальної експертної комісії (МСЕК), обов"язок відшкодування моральної школи покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, а відтак прийшов до вірного висновку про стягнення моральної шкоди з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 виходив з того, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків, в зв'язку з чим позивачу 16.06.2004 року вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 40% втрати професійної працездатності, і з огляду на це прийшов до вірного висновку, що позивачу завдано моральної шкоди.

Разом з тим колегія суддів не може в повній мірі погодитися з висновком суду першої інстанції, який відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України враховуючи характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача про відшкодування 12000.00 грн. моральної шкоди є завищеними і не відповідають дійсним обставинам справи, а відтак прийшов до висновку про стягнення 2000.00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В рішенні Конституційного Суду від 27 січня 2004 р. №1-рп/2004 зазначено, що громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров"я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

З роз"яснень п.п. 3, 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 21.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вбачається, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.), за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, те, що позивач зазнав трудового каліцтва та професійного захворювання внаслідок роботи у шкідливих, небезпечних для життя і здоров"я умовах праці, у зв"язку з чим став інвалідом, внаслідок таких умов праці у нього погіршився стан здоров"я, він неодноразово був змушений звертатися за отриманням медичної допомоги до медичних закладів, де йому було встановлено діагноз: хронічний бронхіт, пневмосклероз І ст., що підтверджується медичними довідками, всі ці обставини суттєво погрішили уклад його життя, вимагають додаткових зусиль для його належної організації, беручи до уваги характер немайнових втрат, їх тривалість і неможливість відновлення, а також обсяг додаткових зусиль, необхідних йому для організації свого життя, неодноразове перебування на лікуванні, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину його фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування 2000.00 грн. не відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, глибині його фізичних та душевних страждань, такий розмір визначено без врахування засад розумності, виваженості та справедливості, вважає такий розмір морального відшкодування значно заниженим, а відтак стягує на користь позивача 8000.00 грн. моральної шкоди, у зв"язку з чим рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди слід змінити, в решті рішення суду залишити без змін.

Безпідставними є доводи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про те, що для встановлення факту наявності та розміру моральної шкоди, позивачу слід звернутись у МСЕК або у ЛКК Червоноградської міської лікарні, оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ України № 420 від 05.06.2012 року "Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров"я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2012 р., визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків", у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області не спростовують висновок суду першої інстанції про стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. 303, п. 3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області - відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2014 року - змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, яка підлягає стягненню з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області на користь ОСОБА_3 з 2000.00 грн. до 8000.00 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.