Номер провадження: 22-ц/785/6121/15
Головуючий у першій інстанції Тюмін О. Г.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кілійського районного суду Одеської області від 29 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: виконком Кілійської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю - житловим будинком шляхом виселення, та скасування реєстрації місця проживання, а також за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Державна реєстраційна служба Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, Відкрите акціонерне товариство «Пересувна механізована колона № 16» (ВАТ «ПМК-16»), державна нотаріальна контора Кілійського району Одеської області, про скасування свідоцтва про право приватної власності ОСОБА_2 на будинок по АДРЕСА_1 за № 3033 від 27.12.2011 року та скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок,

встановила:

29.05.2012 року позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю - житловим будинком шляхом виселення відповідача ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, зняття з реєстрації її місця проживання, стягнення судових витрат в сумі 107 грн. 30 коп.

Позивач, підтримуючи позов, зазначав, що він є одноособовим власником двоповерхового житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27.12.2011 року.

Після оформлення належним чином права власності на житловий будинок, він в усній формі, а також в письмовій формі - шляхом публікації оголошень в місцевих газетах «Дунайськая заря» та «Наше время», повідомив відповідача про необхідність звільнення займаних нею приміщень та виселення до 01.04.2012 року. Однак, відповідач відмовилась виселятися та зняти реєстрацію свого місця проживання. Проживання та реєстрація відповідача в належному йому будинку порушує його права власника. Посилаючись на положення ст. 386, 391, 399 ч.1,2 ЦК України просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації місця проживання відповідача. З зустрічним позовом ОСОБА_3 не згоден з тих підстав, що він є законним власником будинку.

Відповідач ОСОБА_3 з позовом не згодна в повному обсязі, звернулася до Кілійського районного суду із зустрічним позовом про скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 пояснює, що житло в спірному будинку, яке було гуртожитком ПМК-16, вона та її чоловік отримали в 1985 році і з того часу її сім'я проживає в цій квартирі. На цей час з нею проживають її дочки та її онуки. У власника гуртожитку - ПМК-16 було два гуртожитку, розташовані поруч - по АДРЕСА_1. Коли відбувалась приватизація ПМК-16 та було створено ВАТ «ПМК-16», один гуртожиток - по вул. Перемоги було передано в комунальну власність Кілійської міської ради. Вона та інші мешканці гуртожитку по АДРЕСА_1 були впевнені, що їх будинок теж буде переданий у власність громади міста і вона зможе реалізувати своє право на приватизацію житла, в чому їх запевняло керівництво АПТ «ПМК-16». Про перехід житлового будинку у власність ОСОБА_2, їй та іншим мешканцям будинку стало відомо, коли він пред'явив їм вимоги виселитися з нього. Отримання будинку у власність ОСОБА_2 вважає неправомірним, оскільки ухвала Кілійського районного суду про затвердження мирової угоди між ВАТ «ПМК-16» та ОСОБА_2, була скасована вже після того, як в процесі її виконання будинок по АДРЕСА_1 був переданий ОСОБА_2, тобто було скасовано судове рішення, яке було підставою реєстрації права власності.

Представник третьої особи - ВАТ «ПМК-16» Байрактар Д.І. з позовом ОСОБА_2 згоден в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував, оскільки вважає, що ОСОБА_2 цілком на законних підставах набув право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, який був власністю ВАТ «ПМК-16».

Представник третьої особи - Кілійської міської ради Ратушний Е.М. позов ОСОБА_2 вважав безпідставним та таким що не підлягає задоволенню. Пояснив, що в 1997 році будівлі по АДРЕСА_1, яка належала «ВАТ ПМК-16» рішенням виконкому Кілійської міської ради було надано статус житлового будинку.

Представник третьої особи - державної реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області залишив вирішення справи на розсуд суду.

Представник третьої особи - державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. (а.с.104)

Рішенням суду первісний позов ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Згідно довідки ВАТ «ПМК-16» побудована двоповерхова будівля по АДРЕСА_1, яка в ПМК-16 перебувала в основних засобах підприємства, жодних рішень про визнання будівлі гуртожитком не приймалось, під час приватизації ПМК-16 у ВАТ «ПМК-16» актів прийму - передання будівлі не складалось. (а.с. 157)

Згідно інформації КП РБТІ та РОН первинна технічна інвентаризації житлового будинку по АДРЕСА_1 з виготовленням технічного паспорту була проведена за заявою ВАТ «ПМК-16» 01.09.2009 року. (а.с. 160)

Рішенням виконкому Кілійської міської ради № 174 від 15.10.1998 року будівлі АДРЕСА_1 визнані житловими будинками. (а.с. 162)

23.01.1996 року регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області видано наказ № 65, яким наказано перетворити Кілійську пересувну механізовану колону № 16 - структурний підрозділ державного підприємства «Дунайводбуд», у відкрите акціонерне товариство.

12 вересня 2011 року державним виконавцем відділу ДВС Кілійського районного управління юстиції Одеської області Хаджи Н.О. складено Акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу при примусовому виконанні ухвали № 2-4386/2010 року виданої 28 грудня 2010 року Кілійським районним судом Одеської області по справі про стягнення з ВАТ «Пересувна механізована колона № 16» на користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 206 410,00 грн.

Згідно акту стягувачу в рахунок погашення боргу передано майно, а саме житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, що належить ВАТ «ПМК-16» на підставі право встановлювальних документів:

1) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Кілійської міської ради 21.01.2010 року, тип об'єкта: будинок житловий, адреса об'єкта: АДРЕСА_1; опис об'єкта: загальна площа 766,0 кв.м., житлова площа 483,4 кв.м., житловий будинок, А 766,0 кв.м.

2) витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «РБТІ та РОН». Номер витягу 25116901; дата: 22.01.2010р., реєстраційний номер 29501536; тип об'єкта: будинок житловий, адреса: АДРЕСА_1, номер запису 10477 в книзі 66, стор. 18; дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 21.01.2010 року.

В Акті зазначено, що 01.02.2011 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна, яке належить боржнику, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1, призначено експерта для визначення вартості майна. Згідно звіту СПД «ОСОБА_7» ринкова вартість арештованого майна складає 201 188 грн. Арештоване майне було передане для реалізації, але торги з його продажу не відбулися по причині відсутності купівельного попиту, тому нереалізоване майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 передається ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу за виконавчим документом. (а.с. 70)

Нотаріально посвідченим свідоцтвом, реєстровий № 3033, виданого державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори 27.12.2011 року, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі акта про передачу майна стягувану а рахунок погашення боргу, затвердженого відділом ДВС Кілійського районного управління юстиції 12 вересня 2011 року, посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 вартістю 201 188,00 грн., що складається з будинку, загальною площею 766,0 кв.м., в тому числі житловою площею 483,4 кв.м., оскільки майно не реалізовано /торги не відбулися/ і стягувач ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало Відкритому акціонерному товариству «Пересувна механізована колона № 16». (а.с. 4)

Реєстрація права власності ОСОБА_2 підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «МБТІ та РОН» від 11.01.2012 року, згідно якого право власності ОСОБА_2 зареєстровано на підставі свідоцтва, реєстровий № 3033 /27.12.2011/ посвідченого Кілійською райдержнотконторою. (а.с. 5 , 140)

З постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 03.05.2012 року, винесеної ДІМ Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області, за результатами перевірки заяви ОСОБА_2 встановлено, що заявник є власником двоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1, яке раніше належало ВАТ «Пересувна механізована колона № 16» і являлось гуртожитком для працівників ПМК-16. Встановлено також, що в будинку протягом тривалого часу проживають особи, які зареєстровані за цією адресою. (а.с. 6)

В районній газеті «Дунайськая Заря» від 23.03.2012 року опубліковано оголошення з вимогою до всіх мешканців та зареєстрованих громадян в житловому будинку по АДРЕСА_1 звільнити житло та/або знятися з реєстрації в ньому. (а.с. 77)

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.12.2012 року, постановленою по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Пересувна механізована колона - 16» про стягнення матеріальної шкоди та неустойки, ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 28 грудня 2010 року про затвердження мирової угоди скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 09.07.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Пересувна механізована колона № 16» про стягнення матеріальної шкоди та штрафу, ухваленим за результатом нового розгляду після скасування ухвалою апеляційного суду ухвали Кілійського районного суду від 28.12.2010 року про затвердження мирової угоди, позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ВАТ «ПМК-16» на користь ОСОБА_2 борг в сумі 41.000 грн. а також 910 грн. судових витрат. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. (а.с. 74-76)

Згідно відмітки в паспорті ОСОБА_3 - вона зареєстрована 20 грудня 1985 року за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.22)

Згідно адресної довідки ОСОБА_3 прописана 26.03.2002 року за адресою АДРЕСА_2. (а.с. 7 , 126)

Згідно копії протоколу засідання профспілкового комітету ПМК-16 тресту «Дунайводбуд» за № 17 від 20 жовтня 1987 року профспілковим комітетом прийнята постанова про надання кімнат в сімейному гуртожитку працівникам ПМК-16, ПМК-224, АК-3, в тому числі ОСОБА_8 - кімнату № 6 (а.с. 30)

Таким чином судом правильно було встановлено, що будівля по АДРЕСА_1 була побудована ПМК-16, яке було реорганізоване в результаті приватизації у ВАТ «ПМК-16». Будівля надавалась працівникам ПМК-16 для проживання, але гуртожитком у встановленому законодавством порядку визнана не була.

Статус житлового будинку по АДРЕСА_1, що належав ВАТ «Пересувна механізована колона № 16» надано рішенням виконкому Кілійської міської ради №» 174 від 15.10.1998 року.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 перейшов у власність ОСОБА_2 під час примусового виконання ухвали Кілійського районного суду від 28.12.2010 року по цивільній справі № 2-4386/2010 про стягнення з ВАТ «ПМК-16» грошових коштів в сумі 208.410 грн., яка була згодом скасована ухвалою апеляційного суду Одеської області.

В ході виконавчого провадження, відповідно до вимог ст. 56, 55, 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до 09.03.2011 року) боржником - ВАТ «ПМК-16», було повідомлено, що окрім житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1, майно у ВАТ «ПМК-16» відсутнє, а тому ВАТ просило звернути стягнення на зазначений будинок.

Державним виконавцем було накладено арешт на зазначене майно, залучено суб'єкта оціночної діяльності та отримано звіт про ринкову вартість арештованого майна, після чого воно було передано про проведення прилюдних торгів. В зв'язку з тим, що прилюдні торги з реалізації арештованого майна не відбулися, державним виконавцем було запропоновано стягувачу - ОСОБА_2 вирішити питання про залишення за собою непроданого майна за вартістю експертного висновку, а саме 201 188 грн., з чим стягувач погодився і відповідно до ч.6 та ч.9 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до 09.03.2011 року) державним виконавцем винесена постанова про передачу майна стягувачу та складено акт про передачу майна, які є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Оскільки житловий будинок було передано у власність позивача ОСОБА_2 як стягувачу під час примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка в подальшому була скасована, суд обґрунтовано вважав, що внаслідок скасування ухвали суду (яка фактично була підставою для визнання за ОСОБА_2 права власності) припинились підстави складання державним виконавцем Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, нотаріального посвідчення права власності на зазначене майне, а також державної реєстрації права власності.

Таким чином судом першої інстанції правильно була встановлена наявність підстав для задоволення зустрічного позову про скасування свідоцтва про право приватної власності ОСОБА_2 на будинок по АДРЕСА_1, зареєстроване 27.12.2011року державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори в реєстрі за № 3033 та про скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на зазначений житловий будинок по АДРЕСА_1, реєстраційний номер 29501536, номер запису 10477 в книзі 66 стор. 18, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 11.01.2012 року.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотконтори 11 травня 1971 року за реєстровим №3-2448 ОСОБА_9 належало 11/20 частин житлового будинку в АДРЕСА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер та після його смерті до Третьої Одеської державної нотконтори з заявами про прийняття спадщини за законом звернулись ОСОБА_10 - син померлого та ОСОБА_11 - дружина померлого.

07 вересня 1990 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_9, на грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в філії Сбербанку м.Одесі №7860/036, на рахунку НОМЕР_1, які позивачка не оспорює.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_11 та після її смерті до Третьої Одеської державної нотконтори з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_10

Доводи ОСОБА_12 про те, що вона допомогла матері в похованні батька, в сплаті комунальних послуг не підтверджують фактичне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 Будь-яких доказів на підтвердження розпорядження деякими речами батька після смерті ОСОБА_9, позивачкою не надано, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При таких обставинах суд правильно вважав, вимоги ОСОБА_12 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_9 не доведеними та не підлягаючими задоволенню.

На підтвердження фактичного прийняття спадщини, після смерті матері, позивачка до судового засідання надала документи на ім'я ОСОБА_11, однак, зазначені документи не підтверджують вступ позивачки в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, більш того, деякі документи були видані вже після смерті ОСОБА_11 (т.1 а.с.122) а свідоцтво про народження сина - ОСОБА_10 (т.1 а.с.126) взагалі матері не належало, тому ніяк не могло бути прийнято у спадщину донькою.

Крім того, як вбачається із нотаріально посвідченої заяви від 07 листопада 2000 року ОСОБА_12 повідомила, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті матері - ОСОБА_11, також зазначила, що спадщину вона не прийняла, на спадщину не претендує.

У судовому засіданні ОСОБА_12 пояснила, що на спадщину після смерті батьків вона і на даний час не претендує, а до суду звернулась з позовом лише в інтересах племінниці, яку її брат (відповідач по справі) вигнав зі спірного будинку.

Докази того, що племінниця дійсно уповноважувала ОСОБА_12 діяти в своїх інтересах відсутні.

Відповідно до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції правильно вважав вимоги ОСОБА_12 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_11 та визнання недійсними в частині 11/80 житлового будинку в АДРЕСА_3 свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані 18.07.2014 року на ім'я ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_11 необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду і вважає, що вони відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги первісного позивача не підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Бурлаченка Дмитра Володимировича відхилити, рішення Кілійського районного суду Одеської області від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

В.Ф. Парапан