Справа № 296/2623/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" листопада 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді Бондарчука В. В.

при секретарі Тузенко А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлової квартири,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлової квартири АДРЕСА_1. В обгрунтування позову вказала, що вони з відповідачем перебувають у зареєстровваному шлюбі, під час якого придбали квартиру. Будівництво спірної квартири здійснювалося за їхні спільні з відповідачем кошти, також за спільні кошти вони оздоблювали квартиру, однак, в подальшому право власності на квартиру було оформлено на відповідача. Вважає, що цим самим порушено її права та законні інтереси стосовно права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з тих же підстав та просив його задовольнити.

Відповідач заперечив проти задоволення позову.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та встановив наступне.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 11 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с. 12). Для покращення своїх житлових умов в майбутньому, 22 вересня 2005 року між ними був укладений Договір про наміри, зі змісту якого вбачається , що сторони мають наміри укласти Договір про дольову участь у будівництві житла з ТОВ «Грань». Предметом договору є квартира АДРЕСА_1, на придбання якої позивач мала передати в день підписання вказаного Договору 40 000 грн. (а.с. 13).

20 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Грань» було укладено Договір про дольову участь у будівництві житла №11(а.с.14-15), а 10 жовтня 2006 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Позивач, як на підставу своїх вимог, посилається на набуття права власності на частину спірної житлової квартири під час перебування у шлюбі, а також з підстав укладення Договору про дольову участь у будівництві житла з ТОВ «Грань».

Однак, вказані обставнини спростовуються дослідженими у справі доказами, а саме копією свідоцтва про шлюб (а.с. 12) та свідоцтва про право власності (а.с. 6), з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру до укладення шлюбу. Також, як вбачається із Договору про дольову участь у будівництві житла №11(а.с.14-15), на який посилається позивач, він був укладений між ТОВ «Грань» та ОСОБА_2, а позивач не є стороною договору.

Крім того, Договір про наміри, на який також посилається позивач, не реалізований сторонами у передбаченому законом порядку, а тому не може бути підставою набуття права власності на частину спірної квартири.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не заявлялося вимог про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю, суд приходить до висновку про необгрунтованість позову та відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 3 , 10 , 60 , 208 , 209 ,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину житлової квартири за необґрунтованістю.

Сторони мають право оскаржити рішення до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя В. В. Бондарчук