Справа № 132/2541/14-ц
Провадження № 2/132/26/15
РІШЕННЯ

Іменем України

18.05.2015 Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Попик Ю.П.

при секретарі Гордієнко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України, Управління УМВС України у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, посилаючись на те, що постановою слідчого СВ Староміського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 22.06.2004 року порушено кримінальну справу № 04290300 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України - привласнення майна в особливо великих розмірах. Постановами слідчого від 31 серпня 2004 року та від 08 грудня 2004 року її було притягнуто як обвинувачену за ст.191 ч.5 КК України. 08 квітня 2005 року постанови слідчого від 31.08.2004року та 08.12.2004 року про притягнення ОСОБА_1, як обвинуваченої постановою прокурора прокуратури Вінницької області були скасовані як незаконні. Однак 02 грудня 2005 року постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці її знову було притягнуто як обвинувачену у кримінальній справі №04290300. 03 квітня 2007 року слідчий прокуратури Ленінського району м. Вінниці виніс чергову постанову про притягнення позивачки, як обвинуваченої за ст.191 ч.4 КК України. Постановою прокурора Ленінського району м. Вінниці від 15 травня 2007 року постанова слідчого прокуратури від 03 квітня 2007 року була скасована. 22 липня 2008 року слідчий прокуратури Ленінського району м. Вінниці виніс чергову постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченої, але уже за частиною 1 ст. 191 КК України. З того часу і до 24 червня 2014 року про рух кримінальної справи №04290300 їй не було відомо нічого. Позивачка обґрунтовано вважала, що провадження у справі триває.

Захисник позивачки, Никитюк О.І. 14 та 24 березня 2014 року звертався до прокурора м. Вінниці із запитом про рух кримінальної справи.

На вищевказані звернення надійшла відповідь від 14.06.2014 року та постанова старшого слідчого прокуратури Староміського району м. Вінниці від 29.09.2008 року про закриття кримінальної справи № 34290300 на підставі ст.6 п.2 КПК України - за відсутністю у її діях складу злочину.

У відповіді прокуратури м. Вінниці міститься посилання на те, що про закриття кримінальної справи позивачку було повідомлено, а також додано копію листа від 29.09.2008 року, який адресовано їй і в якому повідомляється, що вказана кримінальна справа закрита.

Ситуація, що пов'язана із притягненням її до кримінальної відповідальності та застосуванням відносно неї запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд носила для неї інтенсивно психотравмуючий характер. Зазначена ситуація, яка тривала протягом 10 років, порушила її нормальний, звичний душевний стан, призвела до душевних страждань, порушила життєве функціонування, внесла повну невизначеність щодо майбутнього, радикальні зміни у звичний спосіб життя, оскільки вимушена була терпіти приниження та численні побутові незручності. Безпідставні звинувачення у вчиненні кримінального злочину принижували її честь та людську гідність, ставили під сумнів її моральні якості, чесність, порядність, сприяли зниженню поваги до неї та авторитету оточуючих.

Незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури її було заподіяно моральну шкоду, тому позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та просить стягнути за рахунок Державного бюджету України нанесену моральну шкоду, а саме 146160 грн. моральної шкоди за час перебування під слідством та 300000 грн. моральної шкоди за перенесені моральні страждання, пов'язані із погіршенням здоров'я та незаконним затриманням.

Ухвалою суду від 14.11.2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Державну казначейську службу України.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник Никитюк О.І. позовні вимоги підтримали повністю за обставин, викладених у позовній заяві та просили стягнути на її користь 446160 грн. завданої моральної шкоди. Суду пояснили, що під час провадження у справі позивачка зазнавала додаткових та глибших моральних страждань ніж просто від перебування під слідством.

Так, після незаконного порушення відносно позивачки кримінальної справи та притягнення її як обвинуваченої у особливо тяжкому злочині відбулися зміни у відносинах з оточуючими людьми, погіршення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань та багато інших негативних наслідків морального характеру.

Спочатку позивачка ОСОБА_1 змушена була чотири роки ходити до слідчих та доводити свою невинуватість в інкримінованому їй злочині.

Постійні хвилювання на допитах та очних ставках надовго вибивали її з життєвої колії, вона втрачала сон, не могла нормально спілкуватися з рідними, друзями та сусідами, весь час відчувала на собі їх негативне ставлення до неї через обвинувачення у злочині.

Щоразу після притягнення позивачки як обвинуваченої від неї відбиралася підписка про невиїзд, що змушувало її постійно перебувати вдома - вона не могла нікуди поїхати відпочити та полікуватися.

До 24 червня 2014 року позивачка постійно відчувала себе під підпискою про невиїзд. Це гнітило позивачку настільки, що всі ці роки вона провела в страху, що її в будь-який час можуть знову затримати та помістити в слідчий ізолятор.

Позивачці ОСОБА_1 необхідно було лікуватися в зв'язку із захворюванням тазостегнового суглобу. Відсутність дієвого лікування призвело до того, що їй довелося робити операцію по заміні цього суглобу. Вважають, що перебування під слідством та постійне психологічне та психічне навантаження від цього вкрай негативно позначалися на перебігу її хвороби, заважаючи організму боротися з нею.

Погіршення здоров'я позивачки є додатковою та окремою підставою для збільшення обов'язкового розміру морального відшкодування.

Крім цього, 27 грудня 2005 року позивачку було незаконно поміщено в ізолятор тимчасового тримання Ленінського РВ м. Вінниці. Під час перебування в приміщенні органу внутрішніх справ та в ізоляторі тимчасового тримання на позивачку постійно чинився тиск щоб вона визнала свою вину в інкримінованому злочині.

29 грудня 2005 року суддя Ленінського районного суду м. Вінниці відмовив слідчому в задоволенні подання про обрання відносно позивачки запобіжного заходу у виді арешту.

Представник відповідача - Прокуратури Вінницької області - прокурор прокуратури Калинівського району Бондарук І.А. в судовому засіданні позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 не визнала повністю. Суду пояснила, що досудове розслідування кримінальної справи відносно позивачки ОСОБА_1 по ст. 191 ч. 5 КК України проводилось відповідно вимог чинного законодавства. При цьому честь і гідність позивачки ОСОБА_1 не порушувались. Досудове розслідування по даній кримінальній справі затягувалось також із-за вини позивачки. Так досудове слідство по кримінальній справі в період часу з 2004 по 2008 рік 9 раз зупинялось на термін до 30 місяців в зв'язку із тривалою хворобою позивачки ОСОБА_1

По закінченні досудового слідства по кримінальній справі відносно позивачки ОСОБА_1, останній за місцем проживання було направлено повідомлення, що кримінальна справа відносно неї провадженням закрита на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України - за відсутністю складу злочину. Також позивачці було повідомлено, що вона має право оскаржити зазначену постанову в семиденний строк з дня отримання повідомлення. Вважає, що позивачка належним чином була повідомлена про винесення постанови про закриття відносно неї кримінальної справи, незважаючи на відсутність даних у кримінальній справі про вручення такого повідомлення позивачці. При таких обставинах позивачка мала можливість отримати та ознайомитись із постановою про закриття відносно неї кримінального провадження.

Також позивачка не надала доказів про нанесення їй моральної шкоди під час досудового слідства та завданої шкоди в зв'язку із погіршенням стану здоров'я, триманням під вартою та іншим обставинам. Позивачка під час досудового слідства мала можливість працевлаштуватись на іншу роботу та отримати медичну допомогу в зв'язку із погіршенням стану здоров'я.

Представник відповідача - Державної Казначейської служби України в судове засідання не з'явився, хоча про дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток, наявні в матеріалах справи.

Представник відповідача - Управління УМВС України у Вінницькій області Горецький Ю.М. в судове засідання не з'явився. Згідно поданого заперечення в задоволенні позову просить відмовити.

Оцінивши докази по цивільній справі та докази по кримінальній справі відносно позивачки, заслухавши сторін, суд вважає необхідним позовні вимоги позивачки задовільнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 1176 ЦК України установлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Згідно п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Так в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що постановою старшого слідчого СВ Староміського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 22.06.2004 року було порушено кримінальну справу № 04290300 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України відносно позивачки ОСОБА_1 за привласнення товаро - матеріальних цінностей на загальну суму 36927 грн. 75 коп. (а.с. 1, т.1).

Постановами слідчого СВ Староміського ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 31.08.2004 року, від 08.12.2004 року, від 05.10.2005 року та постановою старшого слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці 02.12.2005 року позивачку було притягнуто як обвинувачену за ч. 5 ст. 191 КК України по зазначеній вище кримінальній справі (а.с. 151-152, а.с. 170, а.с. 209-211, а.с. 241-242, т.2).

Постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 02 квітня 2007 року дії позивачки ОСОБА_1 по даній кримінальній справі перекваліфіковано із ч. 5 ст. 191 КК України на ч. 4 ст. 191 КК України та постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 03.04.2007 року позивачці ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення по ч. 4 ст. 191 КК України (а.с. 301-308, 312-313, т.2).

Постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 22.07.2008 року дії позивачки ОСОБА_1 по кримінальній справі перекваліфіковано із ч. 4 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 191 КК України (а.с. 330-331, т.2) та постановою слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 22.07.2008 року пред'явлено обвинувачення позивачці ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 191 КК України (а.с. 334-335, т. 2). Про це було повідомлено під розписку позивачці ОСОБА_1 та 23.07.2008 року позивачка ОСОБА_1 була допитана в якості обвинуваченої. На весь період досудового розслідування по даній кримінальній справі позивачці ОСОБА_1 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписка про невиїзд.

Від 23.07.2008 року і до 24.06.2014 року по поясненням позивачки ОСОБА_1 останній не було відомо про подальший рух порушеної відносно неї вищевказаної кримінальної справи. Вона вважала, що досудове розслідування по вказаній кримінальній справі продовжувало тривати.

По поясненням позивачки, остання не знала про наявність постанови в.о. прокурора Староміського району м. Вінниці про скасування відносно неї постанови старшого слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці від 22.09.2008 року про притягнення її в якості обвинуваченої за ч. 1 ст. 191 КК України (а.с. 344, т. 2). Про ознайомлення з такою постановою позивачки або вручення копії такої постанови позивачці в матеріалах вищевказаної кримінальної справи даних немає. Тому дані пояснення позивачки ОСОБА_1 в цій частині суд визнає достовірними.

Достовірними суд визнає також пояснення позивачки ОСОБА_1 та її адвоката Никитюк О.І., що тільки 24.06.2014 року їм стало відомо із відповіді на їх запит від 14.03.2014 року та 24.03.2014 року про наслідки розслідування кримінальної справи № 04290300 порушеної відносно позивачки ОСОБА_1 22.06.2004 року за ознаками злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Так на запит адвоката Никитюк О.І. заступником прокурора м. Вінниці 19.06.2014 року за № 116-156-14 було повідомлено, що кримінальна справа № 04290300 відносно ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України 29.09.2008 року закрита старшим слідчим прокуратури Староміського району м. Вінниці відповідно п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року), про що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена.

Позивачка ОСОБА_1 протягом від 23.07.2008 року по березень 2014 року не інтересувалась в органу досудового розслідування про хід розслідування відносно неї кримінальної справи із-за боязні нових допитів та спонукання її до визнання вини в розтраті товаро - матеріальних цінностей та чекала спливу термінів притягнення її до кримінальної відповідальності.

Однак згідно кримінальної справи № 04290300 по обвинуваченню ОСОБА_1 по ч. 1 ст. 191 КК України (а.с. 345-347, т. 2) видно, що 29.09.2008 року старшим слідчим прокуратури Староміського району м. Вінниця винесено постанову про закриття кримінальної справи № 04290300, порушену по факту привласнення товаро - матеріальних цінностей СПД Щерби А.Г. за ознаками складу злочину передбаченого ст. 191 КК України, у зв'язку з відсутністю складу даного злочину. В матеріалах зазначеної кримінальної справи міститься повідомлення на адресу ОСОБА_1 за її місцем проживання АДРЕСА_1, що кримінальна справа відносно неї закрита на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України. Одночасно позивачці повідомляється, що згідно ч. 1 ст. 2015 КПК України постанову про закриття кримінальної справи вона має право оскаржити в семиденний строк з дня отримання даного повідомлення. Разом з тим згідно даного повідомлення позивачці за місцем проживання не направлялась копія постанови про закриття кримінальної справи, що є обов'язковим згідно ст. 215 КПК України (в редакції 1960 року). Також в матеріалах кримінальної справи немає даних про вручення та отримання позивачкою повідомлення про закриття відносно неї кримінальної справи. При таких обставинах немає підстав вважати, що позивачка була обізнана із наявністю постанови про закриття відносно неї кримінальної справи. Також немає підстав вважати, що орган досудового слідства вручив позивачці копію повідомлення про закриття відносно неї кримінальної справи.

Таким чином, по з'ясованим обставинам по справі позивачка підставно вважала, що відносно неї проводилось досудове розслідування по кримінальній справі 10 років, а саме з 22 червня 2004 року по 24 червня 2014 року (день фактичного отримання повідомлення від органу прокуратури про закриття відносно позивачки кримінальної справи), що складає 120 місяців. Протягом вказаного періоду позивачка переживала та чекала, що буде притягнута до кримінальної відповідальності. Тому пояснення представника Вінницької обласної прокуратури про протилежне суд визнає безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України № 266 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативну розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться відшкодування виходячи із розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Мінімальна заробітна плата відповідно до Закону України «Про бюджет України на 2015 рік» та відповідно на день розгляду даної цивільної справи становить 1218 грн. Таким чином позивачці ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню моральна шкода за час перебування під слідством 146160 грн. (1218 грн. х 120 міс.).

Поряд з цим, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки про відшкодування 300000 грн. моральної шкоди, пов'язаної з незаконним затриманням її, погіршенням стану здоров'я, погіршенням відносин з оточуючими людьми, відсутності нормального спілкування з рідними, друзями, сусідами, позбавлення можливості їздити на лікування, відпочинок. Так позивачка в судовому засіданні не надала доказів про спричинення їй такої моральної шкоди, та така моральна шкода недоведена фактичними обставинами справи. При цьому під час досудового розслідування по кримінальній справі позивачка знаходилась на підписці про невиїзд і мала можливість отримувати медичну допомогу. Захворювання тазостегнового суглобу в позивачки ОСОБА_1 не було пов'язано з розслідуванням кримінальної справи відносно неї. В матеріалах кримінальної справи також відсутні матеріали про перебування позивачки ОСОБА_1 під вартою.

Також під час розгляду даної цивільної справи та оглянутих матеріалів кримінальної справи по обвинуваченню позивачки ОСОБА_1 в скоєнні кримінального правопорушення по ч. 5 ст. 191 КК України встановлено, що досудове слідство у період часу з 2004 року по 2008 рік зупинялось 9 раз на загальний термін понад 20 місяців у зв'язку із хворобою позивачки ОСОБА_1 Однак позивачка в судовому засіданні пояснила, що за весь період досудового розслідування по кримінальній справі вона перебувала на лікарняному тільки один раз до двох тижнів, що підтверджується і матеріалами самої кримінальної справи. Вважає, що досудове слідство по кримінальній справі відносно неї зупинялось «якоби із її тривалою хворобою» з метою виправдати безпідставну тяганину в розслідуванні кримінальної справи.

Згідно до вимог ст. 25, п. 9 розділу VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу України, п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів здійснюється Державним казначейством України за вимогою органів державної виконавчої служби України за черговістю їх надходження, за рахунок і в межах бюджетних асигнувань, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету. Такий порядок передбачений й п. 1.3 Порядку, затвердженого наказом Державного казначейства України від 04.02.2008 року N 39.

Тобто, виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державною казначейською службою України, за рахунок коштів державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», ст. ст. 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Вінницької області, Державної казначейської служби України, Управління УМВС України у Вінницькій області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2) моральну шкоду в розмірі 146 160 (сто сорок шість тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

В зв'язку з проголошенням у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини судового рішення суд повідомляє, що з повним рішенням сторонни зможуть ознайомитись 22 травня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: підпис

З оригіналом згідно

Рішення не набуло законної сили

Суддя:

Секретар: