Справа № 159/1468/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бондар В.М.
Провадження № 22-ц/773/762/15 Категорія: 2 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області про визнання права власності на транспортний засіб в порядку набувальної давності та зняття арешту з транспортного засобу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні даного позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Судом вірно встановлено і це підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи, що ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є власником автомобіля марки "Ауді 100", 1990 року випуску, кузов № НОМЕР_1, легковий седан, державний номерний знак НОМЕР_2. (а.с.6).

Своїми довіреностями від 06 квітня 2009 року та 13 березня 2010 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником в усіх підприємствах, установах та організаціях при вирішенні питань, пов'язаних зі страхуванням, зняттям, постановкою на облік та відчуженням (продажем, обміном), належного їй на праві власності автомобіля "Ауді 100", 1990 року випуску, кузов № НОМЕР_1, легковий седан, державний номерний знак НОМЕР_2. Довіреності видані на три роки кожна з правом передовір'я та дійсні до 06 квітня 2012 року і до 13 березня 2013 року відповідно.

Відповідно до розписки від 06 квітня 2009 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 3 250 доларів за продаж автомобіля Ауді 100, 1990 року випуску, об'єм двигуна 2300, кузов № НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою державного виконавця Ковельського міськрайонного управління юстиції від 02 серпня 2013 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2.

Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу стверджується, що 14 лютого 2015 року на автодорозі М-07, 382 км, пост № 2 ДПС ДАІ, у зв'язку з розшуком ДВС проведено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу "Ауді 100", державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 та яким керував водій ОСОБА_3

З пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається, що 06 квітня 2009 року він придбав у ОСОБА_2 автомобіль "Ауді 100", державний номерний знак НОМЕР_2, 1990 року випуску і сплатив за автомобіль 3 250 доларів США, що підтверджується розпискою останньої. Договір купівлі-продажу транспортного засобу не оформляли. 06 квітня 2009 року ОСОБА_2 видала доручення на розпорядження і управління вказаним автомобілем строком на три роки, але після закінчення строку дії доручення продовжував користуватися вказаним автомобілем. ОСОБА_2 якихось претензій до нього не мала і не має. У лютому 2015 року він дав цей автомобіль своєму знайомому для поїздки по справах, але той був зупинений працівниками ДАІ, від яких стало відомо, що автомобіль знаходиться в розшуку, у зв'язку з чим він був транспортований на штрафмайданчик. Оскільки він законно і добросовісно володіє транспортним засобом, після закінчення строку дії доручення відкрито, безперервно користується і розпоряджається ним протягом наступних років, вважає, що набув право власності на вказаний автомобіль за набувальною давністю, оскільки користується автомобілем більше шести років.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником (а довіреність є різновидом одностороннього договору про надання права керування транспортним засобом, але не передачі права власності на нього), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на рухоме майно через п'ять років з часу спливу позовної давності (ч. 3 ст. 344 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України строк позовної давності визначено в три роки.

Встановлено, що позивач розпоряджався і управляв майном відповідача на підставі довіреностей з 06 квітня 2009 року по 13 березня 2013 року. Після закінчення дії останньої довіреності, продовжував розпоряджатись і управляти автомобілем до моменту затримання автомобіля в лютому 2015 року.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивач ОСОБА_1 передчасно звернувся до суду про визнання права власності за набувальною давністю, оскільки з моменту закінчення дії доручення - з 13 березня 2013 року, якщо власник рухомого майна в межах строку позовної давності (трьох років) не пред'явить вимог про його повернення до 13 березня 2016 року, то особа, яка заволоділа цим майном і користувалась ним протягом п'яти років - до 13 березня 2021 року, має право вирішити питання про набуття права власності на це майно за набувальною давністю.

Таким чином, виходячи із визначених ст. 303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даної справи суд на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами і правові норми, що їх регулюють, та прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а зазначені в ньому висновки відповідають обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: