Номер провадження: 22-ц/785/6988/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 червня 2015 року,

встановила:

22 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача, що працює на посаді головного лікаря Біляївської центральної районної лікарні на користь позивача 157 852 грн. в якості відшкодування за завдану моральну шкоду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Біляївського районного суду від 14 травня 2015 року було частково задоволено позов ОСОБА_3 до Біляївської центральної районної лікарні та КЗ „Біляївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахункових, грошової компенсації та моральної шкоди.

Даним рішенням суду було встановлено факт незаконного звільнення позивача згідно до наказу головного лікаря Біляївської центральної районної лікарні ОСОБА_4

Висновком експерта від 12 листопада 2014 року було встановлено, що позивачу була заподіяна моральна шкода за незаконне звільнення у розмірі 157852 грн. Позивач вважає, що внаслідок незаконних дій головного лікаря Біляївської центральної районної лікарні ОСОБА_4, йому була заподіяна моральна шкода у розмірі 157852 грн.

З вказаних обставин позивач вимушений був звернутися до суду з позовом.

У судовому засіданні:

- ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги у повному обсязі;

- представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала вказуючи на те, що позовні вимоги не обґрунтовані

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області 22 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Біляївської центральної районної лікарні та КЗ „Біляївський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахункових, грошової компенсації та моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з Біляївської центральної районної лікарні на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу 7587,25 грн., моральну шкоду у сумі 1000 грн.

Стягнуто з КЗ „Біляївський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 617,62 грн. (а.с. 04-09).

Суд першої інстанції вірно вказав наступне.

Згідно з висновком № 4804 судової психологічної експертизи за матеріалами цивільної справи №496/3540/14-ц від 12 листопада 2014 року (а.с. 15-21), 07 грудня 2010 року відносно ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа за ознаками ч. 1 ст. 129 КК України.

Постановою від 10 грудня 2010 року останньому було обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою від 18 грудня 2010 року ОСОБА_3 був залучений в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 129 КК України.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 12 травня 2011 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 129 КК України та призначено покарання у вигляді двох років обмеження волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на два роки.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2011 року, вирок Біляївського районного суду від 12 травня 2011 року був змінений, проте міра покарання, призначена ОСОБА_3, залишена без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 жовтня 2012 року, вирок Біляївського районного суду Одеської області від 12 травня 2011 року та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2011 року були скасовані, а справа була направлена на новий судовий розгляд.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2013 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні злочину, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 129 КК України та призначено йому покарання у вигляді арешту строком два місяці.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 серпня 2013 року вирок Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2013 року був скасований, а справа була направлена прокурору для організації додаткового розслідування.

Постановою слідчого СВ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 було закрите за відсутністю у його діянні складу злочину.

Період, що він перебував під слідством, складає три роки та пять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів про спричинення йому моральної шкоди та як це повязано з кримінальним провадженням порушеним щодо нього, районний суд дійшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджується завдання моральної шкоди позивачу з боку відповідача, не встановлено причинний звязок між отриманою моральною шкодою, та протиправною поведінкою відповідача.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови зазначеній вище особі у задоволенні позову про відшкодуванні моральної шкоди.

Так, згідно розяснень даних у п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року ( з наступними змінами ) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у позовній заяві має бути зазначено, в чому полягає для позивача моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню підлягають: наявність самої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньої в її заподіянні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані. Факт - це явище об'єктивної соціальної дійсності. Вони існують незалежно від того, чи знають про них особи, що здійснюють судовий розгляд. Фактичні дані, тобто відомості про факт - це інформація, за допомогою якої пізнається факт, що має значення для вирішення справи.

Докази можуть бути представлені у різній формі. Так, фактичні дані, що мають значення для правильного вирішення справи, можуть бути отримані (встановлені) судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази отримуються у встановленій процесуальним законом формі.

Недотримання (порушення) форми отримання доказів обумовлює те, що вони при вирішенні судом справи до уваги братись не будуть.

Недопустимими є докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до положень про мінімальні гарантії Конвенції (ст. 6) завдання суду полягає у тому, щоб переконатися, чи був судовий розгляд у цілому справедливим, в тому числі й те, як були одержані докази. Тобто судові докази повинні бути одержані способом, який гарантує право на справедливий суд.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судова колегія вважає, що позивач не довів якими саме неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача ОСОБА_4 заподіяно моральну шкоду, наявність самої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньої в її заподіянні.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

В цьому сєнсі, судова колегія наголошує, що згідно з рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 травня 2014 року (яке набрало законної сили), з Біляївської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_3 вже була стягнута моральна шкода за незаконне звільнення ОСОБА_3 з роботи.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_3 не довів ті обставини, на які він посилались як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Миколайовчиа - відхилити. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

ОСОБА_5

ОСОБА_2