У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дьоміної О.О., Коротуна В.М., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Генеральної прокуратури України до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_40 ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, товариства з обмеженою відповідальністю "Софіївський сад", товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єкт", державної реєстраційної служби України в особі реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, треті особи: державне підприємство "Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", державна інспекція сільського господарства України, Міністерство аграрної політики та продовольства України, головне управління Держземагенства в Київській області, про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, скасування рішень та свідоцтв про право власності, за касаційною скаргою Генеральної прокуратури України на рішення апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Генеральна прокуратура України звернулась до суду із даним позовом, який мотивувала тим, що за результатами проведеної перевірки було встановлено порушення встановленого порядку припинення права постійного користування землею та в подальшому передачі земельних ділянок, вказавши, що на підставі державного акту на право постійного користування землею ДП «НДВА «Пуща-Водиця» передано в користування земельну ділянку площею 1448,5994 га, яка знаходиться в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після добровільної відмови підприємства від частини земельної ділянки, її з порушенням вимоги та без відповідних погоджень за розпорядженнями адміністрації передано громадянам. В подальшому вони уклали договори купівлі-продажу з відповідачем ОСОБА_74 Прокуратура зазначала, що передача цих земельних ділянок у власність первісним та подальшим набувачам відбувалась не з метою забезпечення потреб робітників та працівників соціальної сфери, а з метою подальшого перепродажу та передачі у власність приватних структур, тобто дані договори є нікчемними, бо порушують публічний порядок, тому судового визнання їй не дійсними не потребують.

Враховуючи вказані порушення порядку припинення права користування земельними ділянками, нікчемність укладених договорів купівлі-продажу, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 25 жовтня 2012 року № 2858 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 11 грудня 2012 року № 3381 «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12 грудня 2012 року № 3435 «Про затвердження проекту та передачу у власність 10-ти громадянам України (згідно списку) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12 грудня 2012 року № 3443 «Про затвердження проекту та передачу у власність 6-ти громадянам України (згідно додатку) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12 грудня 2012 року № 3432 «Про затвердження проекту та передачу у власність 4-м громадянам України (згідно додатку) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 12 грудня 2012 року № 3433 «Про затвердження проекту та передачу у власність 50-ти громадянам України (згідно списку) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за межами населеного пункту»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 29 грудня 2012 року № 3814 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель, призначених для ведення особистого селянського господарства, на землі для ведення індивідуального садівництва ТОВ «Софіївський сад» в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; визнати незаконним та скасувати розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 28 грудня 2012 року № 3710 про зміну цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_74 на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 1,0000 га із землі для ведення особистого селянського господарства на землю для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; визнати недійсними державні акти, вказані у позовній заяві; скасувати рішення від 12 червня 2013 року № 3101092 реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «ОБ'ЄКТ» на земельну ділянку площею 1,0000 га із кадастровим номером :02:001:5005 на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району та свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку; скасувати рішення від 12 червня 2013 року № 3097982 реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «ОБ'ЄКТ» на земельну ділянку площею 1,0000 га із кадастровим номером :02:001:5002 на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району та свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку; скасувати рішення від 12 червня 2013 року № 3099433 реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції про державну реєстрацію права власності товариства з обмеженою відповідальністю «ОБ'ЄКТ» на земельну ділянку площею 1,5000 га із кадастровим номером :02:001:5006 на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району та свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку.

Рішенням Києво-Святошинський районний суд Київської області від 06 серпня 2014 року задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області № 2858 від 25 жовтня 2012 року, № 3381 від 11 грудня 2012 року «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» в межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, № 3435, № 3443, № 3432, № 3433 від 12 грудня 2012 року «Про затвердження проектів та передачу у власність десяти, шести, чотирьом, п'ятдесяти громадянам (згідно списків) земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в межах населеного пункту», визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які видано на ім'я перших власників земельних ділянок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року скасовано рішення Києво-Святошинський районний суд Київської області від 06 серпня 2014 року в частині задоволення позовних вимог Генеральної прокуратури України.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові відмовлено.

В іншій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від такого права, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом тощо.

Частинами 3, 4 статті 142 ЗК України передбачено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови місцевої державної адміністрації видаються на виконання законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень.

Відповідно до статті 13 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції установлено, що відповідно до норм ЗК України, Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями розпорядження землями сільськогосподарського призначення та погодження відмови підприємства від права постійного користування земельними ділянками.

Крім того, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Комісії з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності» основними завданнями Комісії є: проведення аналізу законності прийняття зазначеними органами, органами місцевого самоврядування, окремими посадовими особами рішень про відчуження земельних ділянок, які перебували (перебувають) у користуванні військових частин, військово-навчальних закладів, підприємств, установ та організацій Збройних Сил, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, органів і підрозділів цивільного захисту, а також інших земельних ділянок державної власності, подання Кабінетові Міністрів України пропозицій та рекомендацій щодо погодження добровільної відмови або згоди на вилучення або відчуження земельних ділянок згідно з пропозиціями Міноборони, МВС, МНС, Адміністрації Держприкордонслужби, ДПтС, інших центральних органів виконавчої влади.

До повноважень комісії з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності не відноситься право надавати погодження на відчуження або відмови від земельної ділянки. Вказана комісія має право надавати лише пропозиції Кабінету Міністрів України стосовно вказаних питань. У пункті 3 вказані завдання, а не повноваження цієї комісії.

Згідно частиною 4 статті 142 ЗК України власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Натомість, відповідно до частини 7 статті 122 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтями 149, 150 цього Кодексу.

За правилами частини 9 статті 149 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб'єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв'язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статті 150 цього Кодексу.

В частині 2 статті 150 ЗК України (на час виникнення спірних правовідносин) вказано, що земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися (викуплятися) за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Генеральної прокуратури України і відмовляючи у позові в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що припинення права на постійне користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» не потребувало погодження з Комісією з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності, а рішення про припинення права користування земельною ділянкою не підлягало обов'язковому погодженню з Кабінетом Міністрів України. При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що ДП «НДВА «Пуща-Водиця» скористалося своїм правом добровільно відмовитися від користування вищевказаними земельними ділянками, погодивши відмову з Міністерством аграрної політики та продовольства України, звернувшись з заявою до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, як до власника земельної ділянки відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України на момент звернення, а Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області на підставі заяви прийняла рішення про припинення права користування земельними ділянками, про що повідомила орган державної реєстрації.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з указаними висновками апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До висновків у справі суд апеляційної інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 3 статті 332 ЦПК України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги щодо невідповідності висновків суду апеляційної інстанції положенням чинного законодавства фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням і не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги відносно того, що набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки відбулось із порушенням вимог статей 116, 118 ЗК України не можуть бути підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, викладеного у статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а позовні вимоги Генеральної прокуратури України посиланням на положення статей 116, 118 ЗК України не обґрунтовувались.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 332, 335 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Генеральної прокуратури України відхилити, рішення апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.О. Дьоміна

В.М. Коротун

С.П. Штелик