АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/1427/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1166/15Головуючий у 1-й інстанції Беркута Л. Г. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді Акопян В. І.

Суддів: Лобова О.А., Гальонкіна С.А.

при секретарі Гнатюк О. С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, - Акопян В.І.

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Решетилівського районного суду від 23 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 09 лютого 2013 року у розмірі 1 532 000(один мільйон п'ятсот тридцять дві тисячі)грн. та судовий збір в сумі 3 441грн.

На рішення суду апеляційну скаргу подав ОСОБА_2, прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що 9 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено письмовий договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав 1 532 000 грив. на строк до 01 вересня 2013 року (а.с.6-7). До договору позики відповідач написав розписку про отримання грошей в сумі один мільйон п'ятсот тридцять дві тисячі грн. (а.с.5).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Даний договір є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові ВСУ №6-63цс 13 від 18 вересня 2013 року, сформульована правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідач та його представники при розгляді справи в суді першої та другої інстанцій підтвердили, що договір позики та розписка написані особисто відповідачем.

Судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4, який підтвердив факт написання договору та розписки ОСОБА_2 і факт передачі йому грошей позивачем.

Свідки ОСОБА_5та ОСОБА_6 є родичами відповідача ,вони не були присутні при укладенні договору позики і написанні розписки , тому суд першої інстанції підставно не взяв до уваги їх покази.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що договір та розписка були написані ним під психологічним тиском позивача. З урахуванням того, що згідно заяви ОСОБА_2 його позовна заява до ОСОБА_3 про визнання договору позики та розписки недійсними залишена судом першої інстанції без розгляду і місцевий суд не виносив свого судження по цих позовних вимогах, апеляційний суд не перевіряє недійсність договору і розписки, які на думку апелянта написані під психологічним тиском.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що ОСОБА_3 були надані належні докази того, що між ним і ОСОБА_2 було укладено договір позики, що відповідач отримав від позивача суму грошових коштів, яка зазначена в розписці, та не повернув їх в термін, визначений договором.

Рішення місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303 , 307, 308,315 ЦПК України колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Решетилівського районного суду від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий В.І. Акопян

Судді: О.А.Лобов

С.А.Гальонкін

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян