Провадження № 2/522/1621/15
18 травня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді Кравчук Т.С.,
при секретарі Антонецькому С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягання грошових коштів та моральної шкоди,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів, у якому просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість, з урахуванням штрафних санкцій (інфляційних збитків, 3% річних, пені) у розмірі 3336497 гривень 12 копійок, моральну шкоду з кожного по 25 000 гривень, та грошові кошти, сплачені ним за надання правової допомоги адвокатом у розмірі 3% від ціни позову.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні у повному обсязі.
Відповідачі до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим, суд вважає, що відповідачі зловживають своїми процесуальними правами.
Суд, вивчив матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведений та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за попередньою змовою діючи сумісно, шляхом оману та зловживанням довірою позивача заволоділи його грошовими коштами в загальній сумі 207 000 доларів США.
А саме, відповідачі запропонували позивачу придбати у власність нерухоме майно:
- в березні 2008 г. - підвальне приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та заволоділи грошовими коштами позивача у розмірі 40 000 доларів США.
- в квітні 2008 г. - підвальне приміщення яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 та заволоділи грошовими коштами позивача у розмірі 70 000 доларів США.
- в травні 2008 г. - приміщення на 2 - у поверсі яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3 та заволоділи грошовими коштами позивача у розмірі 65 000 доларів США
- в липні 2008 г. - житлове приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_4 та заволоділи грошовими коштами позивача у розмірі 32 доларів США.
У судовому засіданні встановлено, що за фактом скоєння злочину за ст.190 ч.4 УК України у відношенні відповідачів порушено кримінальні справи:
Постанова від 17.01.12 р. про порушення кримінальної справи № 2/1.

Постанова від 30.03.12 р. про порушення кримінальної справи № 2/2.

Постанова від 04.04.12 р. про порушення кримінальної справи № 2/3 і кримінальної справи № 2/4.

Пізніш, вищевказані кримінальні справи були об'єднані в одну кримінальну справу №2 та передані на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси до суду де справі призначений № 522/9124/12 (провадження № 1/1522/1164/12).

На час подачі позивачем позову до суду кримінальна справа № 522/9124/12 знаходилася на розгляді на стадії судового слідства. Відповідно Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 04.02.14 р. вказану кримінальну справу направлено для проведення додаткового розслідування. 05.05.14 р. Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04.02.14 р. було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду, в іншому складі суду.

На даний час кримінальна справа знову знаходиться на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси на стадії судового слідства.

Позивач вказує, що він на стадії досудового слідства пред'являв до відповідачів позов, але без розрахунку ціни позову та без врахування штрафних санкцій, тощо.

На даний час позивач звернувся з позовом до суду з метою відшкодування збитку у повному обсязі з урахуванням штрафних санкцій, відповідно до норм права, за розрахунком який надано окремо у додатку до позову.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог.

У зв'язку з тим, що конкретних дат передачі позивачем відповідачам вищевказаних грошових коштів в сумах: 40000 доларів США, 70000 доларів США, 65000 доларів США, 32000 доларів США ,слідством не встановлено, тому за відлікові дати прийняті відповідно:

- 31.03.2008 р. на яку 40000 доларів США за курсом НБУ 5,05 грн. за 1 долар США становили 202000,00 гривень;

- 30.04.2008 р. на яку 70000,00 доларів США за курсом НБУ 5,05 грн. за 1 долар США становили 353500,00 гривень;

- 31.05.2008 р. на яку 65000,00 доларів США за курсом НБУ 4,85 грн. за 1 долар США становили 315380,00 гривень;

- 31.07.2008 р. на яку 32000,00 доларів США за курсом НБУ 4,845 грн. за 1 долар США становили 155043,20 гривень;

Тому загалом відповідачі заволоділи грошовими коштами позивача у розмірі 207000 доларів США, що в еквіваленті на дату подачі позовної заяви позивача (за курсом НБУ від 27.02.15 р.) складало 5 746 965.84 грн.

Відповідно до частини1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вищенаведені обставини справи та норми закону дають підстави суду вважати, що внаслідок неправомірних дій відповідачів мається прямий причинний зв'язок з отриманням позивачем моральних страждань.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (у редакції від 25 травня 2001 року) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру компенсації нанесеної відповідачем немайнової шкоди суд враховує характер шкоди, тривалість дій відповідача, душевні страждання позивача, доходить висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 2 000,00 гривень з кожного, вважаючи такий розмір достатнім.

З огляду на положення ст.60 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідачами не надано суду жодного доказу щодо безгрошовості договору між ними та позивачем, зокрема й доказів їх звернень з питання розгляду взаємовідносин з позивачем, тому суд буде виходити тільки тих документів, які представлені учасниками процесу до матеріалів судової справи та фактів, які були доведені в ході судового розгляду справи.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем представлений до суду розрахунок відсотків в розмірі 3% річних, інфляційного збільшення та пені.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,

Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України гривня. Оскільки позивачем в позовних вимогах про стягнення грошових коштів застосована національна грошова одиниця України, суд допускає можливість задоволення вимог щодо стягнення індексу інфляції, так як індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено стягнення 3 % річних, якщо інший строк не передбачений законом або договором. Три проценти річних нараховуються на суму основного боргу без урахування процентів за користування основним боргом та обчислюються від дня, коли сума позики мала бути повернена.

Стаття 253 ЦК України початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання, як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України.

Ст. 1 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 543-96/ВР передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Ст. 3 Закону визначає, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом № 543-96/ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.»

Отже, за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки НБУ.

Ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дають суду підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до думки, що наданий позивачем розрахунок ціни позову повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, та загальна сума, що підлягає стягненню з відповідачів складає 3336497 гривень 12 копійок.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 3% від ціни позову, які позивач просить стягнути з відповідачів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Позивач доказів надання йому правової допомоги та відповідної оплати за цю допомогу, звіту про надання правової допомоги згідно положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суду не надав, а відтак - стягнення заявлених судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 32, 99 Конституції України, ст.ст. 16, 84,192,253,280,525,526,549,611,1167 ЦК України, ст.ст. 60, 151-152, 224-226 ЦПК України, п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 1 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 543-96/ВР, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягання грошових коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 заборгованість з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 3336497 гривень 12 копійок, де: 1025923 гривень 20 копійок - заборгованість, 809000 гривень 97 копійок - інфляційні збитки, 209243 гривень 95 копійок - 3% річних, 1292329 гривень 00 копійок - пеня.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду з кожного по 2 000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 913,5 гривень з кожного.

Рішення суду може бути переглянуто за заявою відповідачами, які не приймали участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 18.05.2015