Провадження № 2/554/3437/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2015 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Тімошенко Н.В.,

при секретарі Бойко А.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія, третя особа: виконуючого обов»язки генерального директора Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2015 року до суду надійшла позовна заява, в якому позивач ОСОБА_1 прохав визнати незаконним та скасувати наказ Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» від 20.07.2015 р. № 71-п, поновити на роботі оператором з добування нафти і газу пункту наливу нафти відділу видобування у відповідача, стягнути з СП «Полтавська газонафтова компанія» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 липня 2015 р, до дня поновлення на роботі та стягнути 5000 грн. моральної шкоди.

Позивач вимоги мотивує тим, що 20.07.2015 року наказом від 20.07.2015 р. за № 71-п його було звільнено відповідачем з посади оператора з добування нафти і газу у зв»язку із скороченням штату за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що звільнення його з роботи було проведено відповідачем з грубим порушенням вимог статей 40, 42 КЗпП України, а тому наказ про звільнення є незаконним і таким що підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на роботі. Такими діями відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, порушенні життєвих зв»язків через неможливість продовження активного громадського та особистого життя.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача у судовому засідання позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

Третя особа до суду не з»явилася, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу від 04.07.1995 р. № 47-к ОСОБА_1 07.07.1995 р. був прийнятий на роботу до Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» в якості робітника компанії. Наказом по компанії від 05.08.1996 р. № 73-к ОСОБА_1 був переведений на посаду оператора з добування нафти і газу.

20 липня 2015 р. наказом від 20.07.2015 р. за № 71-п ОСОБА_1 був звільнений з роботи у звязку за скороченнням штату по п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України та ст. 5 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України звільнення може бути проведено лише у випадках:

-змін в організацій виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства, або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності, або штату працівників.

Пленум ВС України у постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 р. № 9 вказує, що при розгляді трудових спорів, повязаних зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП необхідно зясувувати;

-чи дійсно мало місце скорочення чисельності або штату працівників;

-чи додержано роботодавцем норм законодавства що регулюють вивільнення працівників;

-чи є докази щодо зміни в організації виробництва і праці;

-та те що роботодавець не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, або працівник відмовився від

переведення на іншу роботу;

-чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі.

Приймаючи рішення про скорочення відповідач повинен був видати економічно обгрунтований (з основної діяльності) наказ про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис підприємства, в констатуючій частині якого повинні були викладені обгрунтовані причини, якими викликано необхідність скорочення.

У наказі від 15.05.2005 р. № 103 «Про скорочення штату працівників» відповідач не обгрунтував причин вивільнення 2-х операторів з добування нафти і газу в тому числі ОСОБА_1

Переважне право на залишенні на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників згідно ст. 42 КЗпП України надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Як вказує Верховний суд у п. 6 Правових позицій, щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ розділ ХІУ, та Міністерство соціальної політики України у листі «Про переважне право на залишення на роботі» від 21.05.2012 р. №80/06/187-12 для вирішення питання щодо переважного права на залишення на роботі необхідно створювати комісію, яка повинна провести порівняний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих осіб, які залишилися на роботі і тих, які підлягають звільненню.

Це наявність відповідної освіти;

-підвищення кваліфікації;

-присвоєння кваліфікаційних розрядів;

-відсутність зауважень з боку адміністрації, щодо строків і якості виконуваних робіт;

-відсутність прогулів:

-відсутність дисциплінарних стягнень;

-відсутність відпусток без збереження з/плати;

-наявність заохочень за успіхи в роботі;

-відсутність тривалого перебування на лікарняних листах.

Заперечуючи на позов, відповідач вказує причиною звільнення ОСОБА_1 - скорочення програми буріння. Але економічних показників про це чи відповідних наказів суду не надано.

Щодо скасування нічних змін та чергування тільки одного оператора на пункті наливу в селі Руденківка Н.Санжарського району на що посилався відповідач у запереченнях також суду ніяких доказів не було надано.

Окрім того, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, зазначив, що на день звільнення ОСОБА_1 в пункті наливу нафти і газу в с. Руденківка працювало 2 оператори, а на даний час три оператора. Свідок ОСОБА_5, як керівник пункту наливу нафти і газу, до ОСОБА_1 ніяких претензій по роботі не мав і зустрічався з ним на роботі від 5 до 10 разів.

Також слід зазначити, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не виконано вимоги ст.. 49-2 КЗпП України, а саме одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Всупереч вказаних вимог, позивачу не запропоновано іншу роботу, враховуючи тривалу безперервну роботу на одному підприємстві.

Такими діями відповідач спричинив позивачу моральну шкоду, яку останній оцінює в 5000 грн., чим порушилися його звичайні життєві звязки через неможливість продовження активного особистого життя, порушений душевний спокій, адже до пільгової пенсії залишилось 3 роки.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до наданої довідки позивачем про доходи, його середній заробіток за період з 01.05.2015 року по 30.06.2015 року складає 17873,57 грн.

Ураховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 40, 42 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до спільне підприємство «Полтавська газонафтова компанія, третя особа: в.о. генерального директора спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» від 20.07.2015 р. № 71-п.

Поновити ОСОБА_1 на роботі оператором з добування нафти і газу пункту наливу нафти відділу видобування у СП «Полтавська газонафтова компанія» з 21.07.2015 року.

Зобов»язати СП «Полтавська газонафтова компанія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 липня 2015 року по 01.12.2015 року та 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з СП «Полтавська газонафтова компанія» на користь держави судовий збір 243,60 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.В.Тімошенко