У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання батька таким, що ухилявся від виконання батьківського обов'язку та усунення від одержання одноразової грошової допомоги у разі загибелі сина-військовослужбовця, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати ОСОБА_6 таким, що ухилявся від виконання батьківського обов'язку та усунути його від одержання одноразової грошової допомоги у зв'язку зі смертю сина військовослужбовця ОСОБА_9, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 є батьками, ОСОБА_8 - сестрою військовослужбовця ОСОБА_9, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під м. Волноваха Донецької області при виконанні обов'язків військової служби. Відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого військовослужбовця мають право на отримання одноразової грошової допомоги, 1/2 частину якої отримала позивач ОСОБА_5, як матір загиблого військовослужбовця. Відповідач ОСОБА_6 за життя сина ОСОБА_9 ухилявся від виконання батьківського обов'язку щодо його утримання та забезпечення необхідним майном для життя та розвитку, членом сім'ї сина не був і на час його смерті з ним не проживав, будь-якої іншої матеріальної допомоги синові за його життя, зокрема у неповнолітньому віці, не надавав, був засуджений за злочин щодо дитини, ті ж самі дії вчиняв і щодо дочки ОСОБА_8 За таких обставин позивачі вважають, що є підстави для визнання ОСОБА_6 таким, що ухилявся від виконання батьківського обов'язку та усунення від одержання ним одноразової грошової допомоги у зв'язку зі смертю сина військовослужбовця ОСОБА_9

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився апеляційний суд виходив з того, що відповідач батьківських прав щодо сина ОСОБА_9 позбавлений не був, а будь-яких інших підстав для усунення одного з батьків від одержання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця чинним законодавством не передбачено.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_9, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під м. Волноваха Донецької області при виконанні обов'язків військової служби.

Реєстрація розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проведена відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому 18 листопада 1996 року, актовий запис № 724.

Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, має іншу сім'ю.

Рішенням Луцького міського суду Волинської області від 17 травня 1996 року вирішено стягувати з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку до їх повноліття, починаючи з 7 травня 1996 року.

Вироком Луцького міського суду Волинської області від 4 грудня 1997 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів та призначено покарання у виді 7 місяців позбавлення волі у колонії-поселенні для осіб, які вчинили умисні злочини.

Звертаючись до суду з позовом позивач на вирішення суду ставила питання щодо визнання ОСОБА_6 - батька загиблого військовослужбовця таким, що ухилявся від виконання батьківського обов'язку щодо своїх дітей, а також щодо усунення його від права на отримання одноразової державної грошової допомоги у зв'язку із загибеллю сина військовослужбовця ОСОБА_9, передбаченої ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Стосовно позовних вимог про визнання відповідача таким, що ухилявся від виконання батьківського обов'язку щодо своїх дітей слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Разом з тим, в ході розгляду справи позивач не довела факту порушення її прав на отримання одноразової компенсації у зв'язку із смертю сина, та необхідність поновлення такого права саме шляхом визнання відповідача таким, що ухилявся від виконання батьківського обов'язку стосовно свого сина. Фактично позивачем невірно обраний спосіб захисту прав, а заявлені нею позовні вимоги не узгоджуються зі ст. 16 ЦК України.

Факт ухилення відповідача від виконання батьківського обов'язку стосовно власних дітей встановлений вироком Луцького міськрайонного суду від 17 жовтня 1997 року по кримінальній справі №1-781, яким ОСОБА_6 було притягнуто до кримінальної відповідальності та засуджено за ст. 114 КК України до 7 місяців позбавлення волі за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.

Юридичної необхідності додаткового встановлення цього факту окремим судовим рішенням при вирішенні даного спору не вбачається, оскільки такий факт не впливає на правовідносини, які виникли з приводу виплати одноразової державної допомоги у зв'язку з загибеллю сина військовослужбовця.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби передбачена ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста. Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". (ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»)

Частиною 6 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються визначені у ч.16-4 Закону.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року (далі Порядок)

Відповідно до п. 5 Порядку, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім'ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста. Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку. Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Із наведених вище норм, якими врегульовано правовідносини щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця вбачається, що вирішення питань призначення, виплати або невиплати такої допомоги входить до виключної компетенції відповідних уповноважених органів, визначених Законом і Порядком, до яких суд не відноситься.

Вирішуючи цивільний спір суд застосовує норми матеріального права з урахуванням їх буквального текстового вираження та у контексті тих завдань, які стали підставою для прийняття конкретного нормативного акта. При цьому, суд не може довільно трактувати і тлумачити визначені Законом положення.

В даному випадку Законом передбачено порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, від якого суд не може відступити.

Вказаним вище Порядком виплата/невиплата одноразової грошової допомоги не ставиться в залежність від визнання батька таким, що ухилявся від виконання батьківського обов'язку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування), а також втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Відповідач ОСОБА_6 батьківських прав судом не позбавлявся, а отже на нього не може бути покладена відповідальність, встановлена ч. 1 ст. 166 СК України щодо втрати прав, заснованих на спорідненості з дитиною.

За умов відсутності судового рішення про позбавлення батьківських прав суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для усунення відповідача від права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з загибеллю сина військовослужбовця.

Одноразова грошова допомога у зв'язку з загибеллю сина військовослужбовця не є спадщиною в розумінні положень ЦК України, тому до цих правовідносин не можуть застосовуватись положення щодо спадкування, зокрема ст.1224 ЦК України щодо усунення від спадкування.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, а суд апеляційної інстанції при перегляді справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Волинської області від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська