У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Кадєтової О.В.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в розмірі 25 076,21 грн, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного між сторонами 22 січня 2008 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 25 076,21 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, у останнього виникла заборгованість перед позивачем.

Проте погодитися з такими висновками судів повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір у вигляді заяви, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 7 000 грн зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36 % на рік із розрахунку 360 днів на рік. Термін дії кредитного ліміту збігається зі строком дії кредитної картки.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31 серпня 2013 року відповідач допустив заборгованість перед позивачем в сумі 25 076,21 грн, з яких: 6 591,76 грн заборгованість за кредитом, 12 847,11 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, 3 967,04 грн заборгованість по комісії, 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1 170,30 грн штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою»).

Пунктами 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH)

Відповідно до п. 3.1 Умов та правил надання банківських послуг, банк відкриває клієнту картковий рахунок, його вид і строк дії визначений у заяві і пам'ятці клієнта, підписанням якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не дослідив повно та всебічно всі обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, взявши до уваги позицію позивача щодо наявної у відповідача заборгованості не перевірив належним чином умов кредитного договору, строку дії картки, дати останнього платежу відповідача та періоду коли позивачу стало відомо про невиконання відповідачем умов кредитного договору, не з'ясував яким чином здійснював відповідач погашення заборгованості за кредитним договором (шляхом внесення готівки, перерахування з іншого карткового рахунку тощо), дійшовши передчасного висновку про задоволення позову, ухваливши рішення з порушенням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін. В тексті судового рішення апеляційний суд зазначив, що картка, яка видана була позивачу діяла до січня 2012 року. Як вбачається з інформації по рахунку (а.с. 106), датою відкриття карти зазначено 27 січня 2008 року з фінансовим лімітом 6 600 грн, в той час, як договір між сторонами укладений 22 січня 2008 року з кредитним лімітом у 7 тис. грн. Водночас, зазначена інформація не є належним доказом в розумінні положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України, оскільки не містить належних реквізитів та підпису особи, яка її надала.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 30 вересня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник