У х в а л а

3 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щерба Лариса Олексіївна, Голосіївський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві та служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит») задоволено частково:

- у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2006 року, що складається із суми основного боргу за кредитом в розмірі 63 тис. 252 долари США 92 центи, суми простроченої заборгованості за основним боргом кредиту в розмірі 39 тис. 249 доларів США 22 центи, строкової заборгованості за відсотками в розмірі 1 тис. 25 доларів США 2 центи, заборгованості за відсотками в розмірі 61 тис. 543 долари США 87 центів, пені за прострочення заборгованості за основним боргом та відсотками в розмірі 2 млн 609 тис. 420 грн, звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 40,90 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_6;

- зазначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з продажу вказаної квартири;

- встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації в сумі 678 тис. грн;

- надано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» право вчиняти будь-які дії та отримувати будь-які документи, необхідні для укладення договору купівлі-продажу зазначеного предмета іпотеки;

- виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, малолітню ОСОБА_11 з указаної квартири;

- стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3 тис. 238 грн 12 коп. судових витрат;

- стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по 19 грн 12 коп. судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року змінено в частині стягнення пені та зменшено її розмір до 1 млн 319 тис. 412 грн 74 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалено рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення не звертати до виконання протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав законної сили з 7 червня 2014 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_12, задоволено частково: заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про виселення скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

28 жовтня 2015 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_12, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 20, 551 Цивільного кодексу України, а також статей 10, 60, 143, 144, 168, 212 - 215, 315 ЦПК України.

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, 13 серпня і 15 жовтня 2014 року, 22 липня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалою від 9 вересня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд скасував судові рішення першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог банку про виселення відповідачів з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з тієї підстави, що суди не застосували до спірних правовідносин норми статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 Житлового кодексу Української РСР, які підлягали застосуванню.

Разом з тим, касаційний суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що у зв'язку з порушенням боржником зобов'язань за кредитним договором у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок заборгованості за цим договором, обґрунтованість і доведеність розрахунку якої було досліджено судами у процесі розгляду справи; при цьому суди дійшли висновку про правильність розрахунку заборгованості з кредитним договором.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 13 листопада 2013 року касаційний суд скасував ухвалені судові рішення з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з тієї підстави, що стягнувши заборгованість за кредитним договором, суди не встановили факту її наявності, не визначили її розмір та час виникнення, не навели відповідні розрахунки, а у резолютивній частині судових рішень не зазначили загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягали сплаті.

Такі ж по суті висновки містяться й в ухвалах від 13 серпня і 15 жовтня 2014 року, в яких касаційний суд зазначив про відсутність в рішеннях судів попередніх інстанцій розрахунків заборгованості за кредитними договорами, висновків про їх правильність та обґрунтованість, про достовірність доказів, на підставі яких було проведено нарахування заборгованості.

- в ухвалі від 22 липня 2015 року касаційний суд скасував рішення апеляційного суду з направленням справи на новий апеляційний розгляд з тієї підстави, що під час визначення розміру заборгованості за кредитом суд не з'ясував, чи було виконане судове рішення про стягнення заборгованості, ухвалене за результатами розгляду іншої справи між тими ж сторонами, не зазначив період, за який позивачем нарахована пеня, та не обґрунтував її розміру.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щерба Лариса Олексіївна, Голосіївський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві, реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві та служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін