Унікальний номер справи 333/9512/14-ц
Номер провадження 2/333/394/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 6 травня 2015 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий - суддя Фунжий О.А., при секретарі Славній А.Ю., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення відповідача від права на спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача, а матір відповідача ОСОБА_6, в зв'язку з чим відкрилась спадщина. При житті ОСОБА_6 страждала онкологічним захворюванням, перебувала у безпорадному стані. Позивач з січня 2009 р. постійно проживав з бабусею, надавав їй матеріальну допомогу, доглядав за нею. Відповідач тривалий час мешкала в Італії, де працювала, мала заробіток, але ухилялась від надання матері матеріальної допомоги та моральної підтримки. З наведених підстав позивач просить суд усунути відповідача від права на спадкування за законом.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, суду пояснив, що є сином відповідача ОСОБА_3, яка у десятирічному віці залишила його, він мешкав разом з батьком. З січня 2009 р. він став постійно мешкати з бабусею у її квартирі, надавав їй матеріальну допомогу, купував продукти харчування та ліки, сплачував комунальні витрати. Весною 2011 р. стан бабусі став погіршуватись, в червні 2011 р. у неї виявлено онкологічне захворювання. До вересня 2011 р. стан бабусі погіршився настільки, що вона стала безпорадною. Він возив бабусю на обстеження та лікування в медичні заклади, доглядав за нею. Відповідач тривалий час мешкала в Італії, де працювала, мала заробіток, але жодного разу не надавала своїй матері допомоги. У 2011 р. вона двічі приїздила з Італії, навідувала матір, але замість підтримки вчиняла з нею скандал. Останній раз відповідач приїздила додому у грудні 2011 р., вимагала, щоб бабуся переписала їй квартиру. Не домігшись цього, відповідач 7 грудня 2011 р. поїхала, а ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся померла. Позивач вважає, що відповідач мала можливість надавати фінансову та матеріальну допомогу матері, яка перебувала у безпорадному стані, але свідомо ухилялась від цього, в зв'язку з чим підлягає усуненню від права на спадкування за законом.

Відповідач позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що кілька років мешкає та працює в Італії. Її матір ОСОБА_6 мешкала з чоловіком, а коли той помер, мешкала сама. Останні кілька років в квартирі з матір'ю також мешкав позивач. Працюючи в Італії, вона кожного року заробляла приблизно 9 000 €, з яких надавала фінансовому допомогу матері. У жовтні 2010 р. вона приїздила додому, надала матері 2 200 €. Крім того, вона передавала матері гроші через знайомих водіїв, які їхали з Італії в Україну. Гроші матір частково клала на рахунок в банку, частково зберігала вдома. Про те, що матір захворіла на онкологічне захворювання, вона дізналась приблизно в травні 2011 р. В червні 2011 р. вона приїздила до матері, придбала їй продукти, ліки, залишила гроші 2 500 €. Вона хотіла перевезти матір в Італію та доглядати її, оформляла необхідні для цього документи. В кінці листопада 2011 р. вона знову приїхала до матері, придбала їй ліки та продукти. 7 грудня 2011 р. вона виїхала до Італії, оскільки мала не цей день квиток.

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1. у м. Запоріжжя померла ОСОБА_6 (а.с. 12), в зв'язку з чим у відповідності зі ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 9 листопада 2010 р. ОСОБА_6 склала нотаріально посвідчений заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповідала ОСОБА_1 - позивачеві. (а.с. 14)

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

24 травня 2012 р. ОСОБА_1 звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (а.с. 110), реалізувавши своє право на спадкування за заповітом.

Відповідач ОСОБА_3 є рідною дочкою спадкодавця ОСОБА_6 (а.с. 115), тому відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом.

Оскільки заповіт, залишений ОСОБА_6, недійсним не визнано, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 від спадщини не відмовлявся, заповітом охоплена уся спадщина, ОСОБА_3 до спадкування за законом не залучалась.

У відповідності зі ст. 1224 ч.2, 5 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом; за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно роз'ясненням, що містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України; факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

В судовому засіданні вірогідно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6, 1940 р. народження, через похилий вік та тяжку хворобу дійсно перебувала у безпорадному стані. Вказаний висновок суду ґрунтується на досліджених в судовому засіданні медичних документах, згідно яким ОСОБА_6 страждала на онкологічне та серцево-судинне захворювання (а.с. 7, 8, 9, 10), а також поясненнях свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 щодо стану її здоров'я.

Між тим в судовому засіданні не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві.

Вказаний висновок суду ґрунтується наступним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, а також свідки ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_6 отримувала незначну пенсію, потребувала матеріальної допомоги, особливо коли захворіла на онкологічне захворювання, однак відповідач, маючи таку можливість, ніякої матеріальної допомоги чи моральної підтримки матері не надавала, незважаючи на її безпорадний стан.

Пояснення позивача, а також зазначених вище свідків щодо ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцеві, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які в свою чергу підтверджуються документами.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що є роботодавцем ОСОБА_3 в Італії, вона щомісячно отримувала від нього 880 €, за проживання та харчування вона нічого не платила, мала можливість заощадити гроші. ОСОБА_3 неодноразово говорила йому, що надає матері фінансову допомогу. Кілька разів він підвозив її до водіїв, котрі здійснювали переїзди в Україну. ОСОБА_3 давала водіям гроші для передачі матері.

Пояснення ОСОБА_12 підтверджуються його офіційної заявою про прибутки ОСОБА_3 за 2010 р., згідно якій її чистий доход у цьому раці складав 8 521€. (а.с. 233-239)

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що у 2010-2011 р.р. двічі передавав від ОСОБА_3 гроші з Італії її матері в м. Запоріжжі.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що працювала разом з ОСОБА_3 в Італії. Вона знає, що ОСОБА_3 передавала матері гроші через водіїв. Коли вона повернулась додому, ОСОБА_3 просила її допомагати матері, якщо в цьому буде потреба, міняти європейську валюту на національну. Кілька разів вона міняла матері валюту.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що матір отримувала пенсію, вона неодноразово приїздила до неї в м. Запоріжжя, надавала їй грошові кошти, відкрила їй рахунки у банку.

Ці пояснення відповідача підтверджуються довідкою Управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про те, що в період з січня 2009 р. до смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) ОСОБА_6 отримувала пенсію в розмірі від 613 грн. до 869 грн. (а.с. 227-229); даними Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про те, що ОСОБА_3 перебувала в Україні з 11 жовтня до 5 листопада 2010 р., з 12 до 28 червня 2011 р., з 28 листопада до 7 грудня 2011 р. (а.с. 231); повідомленням КБ «Приватбанк» про те, що на ім'я ОСОБА_6 відкриті 2 депозитні рахунки: 11 грудня 2008 р., сума вкладу 16 244,62 грн.; 14 вересня 2009 р., сума вкладу 11 054,71 грн. (а.с. 140-141)

Аналізуючи наведені докази, суд приходить до переконання, що позивачем не доведена необхідність надання допомоги для існування спадкодавця, а також факт ухилення відповідача від надання такої допомоги.

Суд також приймає до уваги ствердження позивача про те, що він надавав бабусі допомогу, купував їй продукти харчування, медикаменти, возив на обстеження, лікування. При цьому позивач не довів, що допомоги, яку він надавав, було недостатньо для існування спадкодавця та вона потребувала ще додаткової допомоги.

Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки в судовому засіданні позивач не надав достатніх та об'єктивних доказів факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцеві як обов'язкової підстави усунення спадкоємця від права на спадкування за законом відповідно до ст. 1224 ч.5 ЦК України, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А.Фунжий