АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.,

- Крижанівської Г.В.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року в справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на грошові кошти на вкладах та рахунках,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на грошові кошти на вкладах та рахунках.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року позовну заяву повернуто позивачу в зв'язку з непідсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Зазначає, що повертаючи позовну заяву позивачу, суд не звернув уваги на те, що в позовній заяві є посилання на те, що відповідач зареєстрована в Дніпропетровській області, проте є переміщеною особою і відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» проживає в АДРЕСА_1 і це є останнім відомим постійним місцем її перебування.

Також ОСОБА_4 цю ж адресу вказала в листі від 26.07.2014 року, що був додатком №3 до позовної заяви, тобто адреса АДРЕСА_1 є останнім відомим постійним місцем її перебування.

Окрім того, у позовній заяві просила додатково викликати відповідача в суд через оголошення у пресі, що відповідає вимогам п.9, п.10 ст. 74 ЦПК України.

Звертає увагу й на те, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва розглядається під головуванням іншого судді справа №753/12236/15, де відповідачем також є ОСОБА_4, яка за цією ж адресою отримала судову повістку, що також підтверджується присутністю 30.07.2015 року в судовому засіданні її представника.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 зареєстрованою по м. Києву не значиться, а позивачем не надано доказів того, що адреса АДРЕСА_1 є останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача.

З таким висновком суду не можливо погодитися з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася в суду з позовом про визнання права власності на грошові кошти на вкладах та рахунках до ОСОБА_4 (а.с. 2-3).

У позовні заяві зазначила місце проживання (перебування) відповідача АДРЕСА_1

Частиною 1 ст. 109 ЦПК України визначено правило загальної територіальної підсудності, згідно якого позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що пред'явлення позову за місцезнаходженням відповідача можливе лише в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його перебування.

Разом з тим, судом першої інстанції не взяті до уваги посилання позивача, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно ч. 1, 2, 8 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії.

У ч. 1, 2 ст. 5 цього Закону зазначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), проставляє у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітку про реєстрацію місця проживання, в якій зазначається:

1) адреса фактичного проживання, за якою внутрішньо переміщеній особі може бути вручено офіційну кореспонденцію (місце фактичного проживання); або

2) адреса структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення; або

3) адреса територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції).

При цьому відмітка про реєстрацію місця проживання внутрішньо переміщеної особи не вноситься до її паспортного документа.

На зазначене вище суд першої інстанції не звернув увагу та не зробив запит до відповідного територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), про місце проживання ОСОБА_4 як внутрішньо переміщеної особи за зазначеною в позові адресою і передчасно дійшов висновку про повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що існують підстави для скасування ухвали і передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07 серпня 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді