Номер провадження: 22-ц/785/6850/15
Головуючий у першій інстанції Горбань Ю. О.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Драгомерецького М.М.

Громіка Р.Д.

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача, ТДВ «СК «Альфа-Гарант», Добровольського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 10 червня 2015 року за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_4 про визнання договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним,

в с т а н о в и л а:

28 жовтня 2014 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант») звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 липня 2014 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було отримано від ОСОБА_5 повідомлення про ДТП, що сталася 29 липня 2014 року о 11.35 год. в м. Одесі на вул. Агрономічній,25 за участю автомобіля ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1, під керування останнього, власником якого є відповідач ОСОБА_4, та автомобіля Шевролет, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, та копія полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів серії №АС/6878044, оформлений на ім'я відповідача, оригінал якого втрачений. Чистий бланк поліса №АС/6878044 було передано начальнику управління страхування в м. Одесі та Одеської області ОСОБА_7 за актом від 11 грудня 2013 року. Станом на 21 жовтня 2014 року за вказаним полісом не надходило жодної інформації про його реалізацію та не надходило сплати страхового платежу. Оскільки договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого платежу, то поліс серії №АС/6878044 не набрав чинності й згідно із ст. ст. 203, 215, 983, 998 ЦК України має бути визнаний недійсним.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 16,18, 21 Закону України «Про страхування», ст. ст. 1, 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», ст. ст. 203, 215, 509, 626, 638, 979, 981-983, 998 ЦК України, позивач просив суд позов задовольнити (а.с. 2-4).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, але надав заяву, у якій позов визнав та просив суд розглянути справу за його відсутністю (а.с. 47).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 107-108).

В апеляційній скарзі позивач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант», просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права (а.с. 122-125).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, ТДВ «СК «Альфа-Гарант», пояснення на апеляцію представника позивача, ТДВ «СК «Альфа-Гарант», Добровольського О.В., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що страховий полі є чинним, оскільки в ньому міститься вказівка на те, що страховий платіж в сумі 180 грн. сплачений о 20.05 год. 23 січня 2014 року, що є доказом сплати цієї суми страхувальником.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитьсь неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У частині 1 ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Статтею 983 ЦК України передбачено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції докази були досліджені з порушенням закону, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Так, в порушення положень ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином пояснення позивача та надані ним докази, а також за яву відповідачу про визнання позову.

Встановлено, що постановою Малиновського раойнного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року водія ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме, в тому, що 29 липня 2014 року на вул. Агрономічній, 25 в м. Одесі, керуючи автомобілем ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_3, доустив зіткнення з автомобілем Шевролет, держаний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_9 (а.с. 29).

В матеріалалх справи є копія полісу серії №АС/6878044 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, з якої вбачається, що між ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та власником автомобіля ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_3, відповідачем ОСОБА_4 23 січня 2014 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів на строк до 22 січня 2015 року (а.с. 33).

Дійсно в копії страхового полісу є вказівкана те, що страховий платіж в сумі 180 грн. сплачений о 20.05 год. 23 січня 2014 року (а.с. 33).

Однак ця обставина спростовується доказами наданими страховою компанією, якими з достовірністю підтверджується те, що за вказаним полісом не надходило жодної інформації про його реалізацію та не надходило сплати страхового платежу (а.с. 34-38). Отже, відповідач ОСОБА_4 не сплатив страховий внесок, що визнається відповідачем в письмовій заяві (а.с. 47-48) й у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Таким чином, встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 23 січня 2014 року щодо сплати страхового внеску.

Згідно із абзацом 4 пункту 7 постанови № 9 Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, Верховний Суд України підкреслив, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо

правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що укладений між сторонами правочин не набрав чинності та не створює жодних юридичних наслідків й визнання його додатково недійсним не вимагається законом.

Посилання позивача, ТДВ СК «Альфа-Гарант», в апеляційній скарзі на те, що на те, рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом не враховано, що не внесення страхувальником страхового внеску, є підставою для визнання правочину недійсним, не приймаються до уваги за таких підстав.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За правилами ч. 1 та 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень пунктів 1, 2, та 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Статтею 998 ЦК України визначено, що договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом.

Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Верховного Суду України, обставини справи, що мають значення для справи, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що укладений між сторонами правочин не набрав чинності та не створює жодних юридичних наслідків й визнання його додатково недійсним не вимагається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.

Судом першої інстанції порушені норм процесуального права, а саме, ст. ст. 212, 213 ЦПК України, та норми матеріального права, а саме, ст. ст. 983, 998 ЦК України, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково, рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 10 червня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_4 про визнання договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів недійсним відмовити із інших правових підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік