Справа №490/9816/14-ц 17.02.2015 17.02.2015 17.02.2015
Провадження №22ц/784/328/15 Головуюча в першій інстанції Подзігун Г.В. Категорія 2 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Кудрі В.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка також представляє інтереси ОСОБА_6

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року по справі за позовом

ОСОБА_6, ОСОБА_3

до

товариства з обмеженою відповідальність «Деметра-Сервіс»

(далі - ТОВ «Деметра-Сервіс») та

ОСОБА_4

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

01 серпня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулись з позовом до ТОВ «Деметра-Сервіс» та ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позивачі зазначали, що протягом декількох років ОСОБА_6 орендував у ТОВ «Деметра-Сервіс» базу відпочинку «Юбілейная», що розташована за адресою: АДРЕСА_1. 01 квітня 2013 року між ТОВ «Деметра-Сервіс» та ТОВ «Курортний центр «Юг-Тур», керівництво яким здійснював ОСОБА_6, було укладено черговий договір оренди вказаної бази відпочинку строком на 5 років. Для забезпечення належної роботи бази відпочинку та комфорту відпочиваючих ОСОБА_7, як фізичною особою, в період з 2010 по 2014 роки було придбано майно, яке використовувалося для створення належних умов відпочинку громадян. Враховуючи те, що останній договір оренди було укладено строком на 5 років, після закінчення сезону відпочинку 2013 року все належне позивачам майно залишилося на території бази. На початку восени 2014 року вони дізналися про зміну власника ТОВ «Деметра-Сервіс» та, відповідно, бази відпочинку, яким стала ОСОБА_4 Вона запевнила їх, що у вивезенні належного їм майна немає потреби, оскільки діє договір оренди та вони мають право як і раніше працювати на базі відпочинку. Проте, в подальшому, ОСОБА_4 повідомила їх про розірвання попередньої домовленості та зазначила, що вказаний договір оренди вважає недійсним. На даний час відповідачі користуються належним їм майном та повернути відмовляються.

Посилаючись на викладене, позивачі просили витребувати у відповідачів наступне майно: 4 садових лавок вартістю 350 грн. кожна; 14 столів обідніх вартістю 120 грн. кожний; 50 штук штор; 100 штук наволочок та 180 штук простирадл на суму 11100 грн.; 2 гідрофорів; 80 м. поліетиленової труби; 6 з'єднувальних муфт на загальну суму 2840 грн.; захист «Каскад» на суму 2700 грн.; супутникової антени та 100 м. кабеля на загальну суму 1800 грн.; кухоний посуд: 130 штук вилок, 169 штук ложок, 1 товканчика, 49 солонок, 34 салатниць, 296 глибоких тарілок для перших страв, 220 мілких тарілок для других страв, 5 обробних дошок, 4 ножа, 181 чайної чашки, 5 каструль, 2 сковорідки, 49 стаканів, 44 хлібниці, 2-х мисок пластикових, 1 миски емалірованої, 1 часнитниці, 1 молотка відбивного, 1 великої ложки, 1 черпака, 2-х шинковок для овочів; 2 вентиляторів, 2 мангалів, 8 баків для сміття, 128 м. пластикових труб вартістю 1884,40 грн.; з'єднувальної клеми вартістю 32,50 грн. та вищевказане майно передати ОСОБА_6 Також просили витребувати у відповідачів будівельний вагончик (кіоск), вартістю 1500 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 17100 грн.; обладнання для розливу пива (пивна установка) вартість якого становить 500 доларів США, по курсу НБУ еквівалентно 5700 грн.; двометрову холодильну вітрину, вартість якої становить 7000 грн.; вітринні полиці в кількості 12 штук та вітрину «Корона» та передати це майно ОСОБА_3

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка також діє в інтересах ОСОБА_6, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. На думку апелянтів рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, відповідачки ОСОБА_4 та представника ТОВ «Деметра-Сервіс», дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, в межах її доводів, підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У розумінні ст. 387 ЦК України позивач повинен довести, а суд встановити факти, які не тільки доводять право власності позивача на майно, а і його право на витребування цього майна; вибуття майна з володіння позивача і знаходження його у відповідача; незаконність володіння відповідачем майном позивача; відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2013 року між ТОВ «Деметра-Сервіс» в особі директора ОСОБА_8 та ТОВ «Курортний центр Юг-Тур» в особі директора ОСОБА_6 було укладено договір оренди 2-х будівель (корпуси), ідальні що стоять окремо з підсобними (допоміжними) спорудами з метою надання послуг по оздоровленню громадян (а.с. 19). Строк дії договору встановлений до 01 квітня 2018 року.

В червні 2014 року змінився власник ТОВ «Деметра-Сервіс» та директором призначена ОСОБА_4 (рішення господарського суду Миколаївської області від 25 листопада 2013 року, яке набрало законної сили 17 червня 2014 року).

Даний договір оренди сторонами, які є юридичними особами, не оспорювався та є дійсним відповідно до норм діючого законодавства.

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернувшись до суду з позовом, як фізичні особи, наполягали на порушенні їх права власності на майно, яке не було об'єктом договору оренди, та незаконність володіння цим майном відповідачами.

При цьому, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів знаходження вказаного ними майна (крім будівельного вагончика) у відповідачів, а тому в цій частині суд правильно відмовив в задоволенні позову.

Між тим, колегія суддів не може погодитись с висновком суду щодо відмови в задоволенні позову про витребування у ТОВ «Деметра-Сервіс» будівельного (металевого) вагончика (кіоск).

Так, з договору купівлі-продажу від 30 квітня 2012 року, який укладений у простій письмовій формі, вбачається, що ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_9 будівельний вагончик (рухоме майно) під кіоск за 1500 доларів США (а.с. 37).

Знаходження вказаного вагончика (кіоск) саме на території бази відпочинку «Ювілейна» підтверджується матеріалами кримінального провадження, яке було розпочато за заявою ОСОБА_6 від 06 травня 2014 року (а.с. 89).

Так, слідчими діями Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області встановлено, що на території бази відпочинку знаходиться металевий вагончик, який був відкритий ОСОБА_4 (зріз замка).

ОСОБА_4, яка була допитана в якості свідка в ході кримінального провадження, вважала, що металевий вагончик, який знаходиться на території бази відпочинку, належить саме базі, а тому його відкрила шляхом зрізу замка (а.с. 88).

Проте, доказів того, що вказаний металевий вагончик знаходиться на балансі ТОВ «Деметра-сервіс» чи бази відпочинку «Ювілейна» відповідачами суду не надані.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9, яка продала спірний вагончик ОСОБА_3, та яка була допитана в зв'язку з відкриттям (зріз замка) вказаного вагончика, підтвердила, що він знаходиться на території бази відпочинку «Ювілейна» та, що продала його ОСОБА_3 за 1500 доларів США (а.с. 84).

Постановою слідчого відділення Березанського РВ УМВС в Миколаївській області від 19.06.2014 року кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України та рекомендовано ОСОБА_6 звернутись до суду в цивільному порядку для вирішення питання з приводу права власності на металевий вагончик, який знаходиться на базі відпочинку «Ювілейна» в с. Рибаківка Березанського району Миколаївської області. (а.с. 25).

Між тим, договором купівлі-продажу спірного вагончика, який був укладений у простій письмовій формі, підтверджується його придбання саме ОСОБА_3, як фізичною особою.

Посилання відповідачки ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції на те, що вказаний вагончик належить саме їй спростовуються її поясненнями в якості свідка за кримінальним провадженням, де вона була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та вищезазначеними доказами.

Пунктами 19, 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до ст. 387 ЦК України та частини 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбаченим процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачкою ОСОБА_3 доведено своє право власності на спірний будівельний (металевий) вагончик, знаходження його у відповідача ТОВ «Деметра-Сервіс»; незаконність володіння ТОВ «Деметра-Сервіс» цим майном; відсутність між позивачкою ОСОБА_3 і відповідачем ТОВ «Деметра-Сервіс» зобов'язально-правових відносин щодо спірного майна, а тому її позовні вимоги про витребування будівельного (металевого) вагончику (кіоск) від ТОВ «Деметра-Сервіс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення саме в цій частині.

В іншій частині вказане рішення суду є законним і обґрунтованим.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з відповідача ТОВ «Деметра-Сервіс» підлягає стягненню на користь позивачки ОСОБА_3 252 грн. 54 коп. судового збору (26% задоволених позовних вимог).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про витребування будівельного (металевого) вагончику (кіоск) скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В іншій частині вказане рішення суду є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка також представляє інтереси ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позову про витребування будівельного (металевого) вагончику (кіоск) скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Витребувати у товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра-Сервіс» на користь ОСОБА_3 будівельний (металевий) вагончик (кіоск) вартістю 1500 доларів США, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, База відпочинку «Ювілейна».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Деметра-Сервіс» на користь ОСОБА_3 252 грн. 54 коп. судового збору.

В іншій частині зазначене рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді