Справа № 135/1620/14-ц
Провадження у справі № 2/135/37/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2015 м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Патраманського І.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Марченко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ладижин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю та за зустрічним позовом ОСОБА_4, в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в особі ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з цим позовом і повідомив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. Йому належить 7/12 часток даної квартири, вартістю 189291 грн. Інших 5/12 часток квартири являються спадковим майном після смерті його дружини - ОСОБА_6, яка померла 9 березня 2004 року. Відповідачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є доньками покійної ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину не отримували, Державної реєстрації своїх прав не здійснили. Особовий рахунок на оплату комунальних послуг на дану квартиру оформлений на його імя. З 09 березня 2004 року, тобто більше десяти років, він володіє 5/12 часток квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6, та продовжує відкрито, добросовісно, безперервно володіти та користуватися нею. Підтримує квартиру в належному стані та сплачує комунальні послуги.

У звязку з цим позивач просить визнати за ним право власності на 5/12 часток квартири АДРЕСА_2, за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідачів позов не визнав та пояснив, що квартира АДРЕСА_2 є власністю ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_6, яка померла 09.03.2004 року.Кожному власнику належало по ? частці квартири. Після смерті ОСОБА_6, належна їй на праві власності ? частка майна (квартири) стала спадковим майном. Позивач ОСОБА_1 лише 24.04.2007 р. оформив свої спадкові права на 1/12 частку спадкового майна, що належало ОСОБА_6, тобто менше 10 років назад. Спадкоємцями 5/12 часток спадкового майна, квартири АДРЕСА_3, за заповітом ОСОБА_6 є відповідачі ОСОБА_4 (5/24 частки) та ОСОБА_7 (5/24 частки), які в установлений законом шестимісячний термін звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті їхньої матері ОСОБА_6, але не отримали ще ОСОБА_8 про право на спадщину за заповітом на прийняте ними спадкове майно. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Тому, після спливу визначеного законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, спадкоємець, який прийняв спадкове майно, має право в будь-який період часу звернутись за свідоцтвом про право на спадщину. Позивач ОСОБА_1 реалізував своє право спадкоємця на оформлення успадкованого ним після смерті дружини спадкового майна лише 24.04.2007 р., хоча право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нього, як і у відповідачів по справі, виникло з 09.09.2004 року. Отже, і у відповідачів по справі залишається на даний час право на оформлення своїх спадкових прав. Позивач дійсно проживає в спірній квартирі та володіє нею, як співвласник квартири, ще з вересня 1993 року, з моменту отримання ним у власність належної йому відповідно до ОСОБА_8 про право власності на житло 1/2 частки квартири. Після смерті дружини та оформлення 24.04.2007 р. належної їй раніше 1/12 частки квартири, частка позивача в спірному спільному майні збільшилась до 7/12 частки в цілому (1/2 + 1/12). При оформленні свого спадкового права та отриманні 24.04.2007 року ОСОБА_8 про право на спадщину за законом у нотаріуса, позивач був добре обізнаний про наявність інших спадкоємців (відповідачів по справі), які мають право на оформлення своїх прав на успадковане ними майно 5/12 частки квартири. Дана обставина відображена у виданому позивачу ОСОБА_8 про право на спадщину. У звязку з тим, що позивачу було достеменно відомо про відсутність у нього законних підстав для набуття права власності на успадковану відповідачами 5/6 частки квартири (по 5/12 частки кожною відповідачкою), то володіння позивачем зазначеною часткою майна ніяк не можна визнати добросовісним, оскільки спірне майно, 5/6 частки квартири за адресою: АДРЕСА_4, є невідємною частиною належного позивачу на законних підставах майна (1/2 та 1/6 частками квартири), то в даному випадку позивач може стверджувати про добросовісність, відкритість та безперервність володіння лише належними йому на законних підставах 1/2 та 1/6 частками квартири. Спірне майно - 5/6 частки квартири - безхазяйним майном не визнавалось, має визначеного на законних підставах власника, яка 09.03.2004 р. померла, в звязку із смертю власника майна, це майно є спадковим майном, і оформлення права власності на зазначене спадкове майно належить на даний час виключно відповідачам по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а не позивачу ОСОБА_1.

Отже, враховуючи викладені обставини та вимоги чинного законодавства України, відповідачі вважають, що позивач ОСОБА_1 не може вважатись особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, 5/6 часткою квартири за адресою: АДРЕСА_4, протягом десяти років, а тому у позивача відсутнє право на визнання за ним права власності на спірне спадкове майно за набувальною давністю, у відповідності з ч.1 ст. 344 ЦК України.

В звязку з викладеним, відповідачі просять відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в даній цивільній справі в повному обсязі.

Разом з цим, ОСОБА_4, в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в особі ОСОБА_3 звернулися з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та пояснили, що 09.03.2004 року померла їх мати ОСОБА_6. В звязку із смертю матері відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/2 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_5, в якій ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована до дня смерті. Спадкоємцями спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_6 є її діти: позивачі ОСОБА_4 (дівоче прізвище «Дворжак»), ОСОБА_7 (дівоче прізвище «Дворжак», яке в подальшому, внаслідок шлюбу, змінювалось на прізвище «Міляєва») та чоловік померлої: відповідач ОСОБА_1. В звязку з тим, що мати позивачів, ОСОБА_6, змінювала своє прізвище з «Дворжак» на «Музика» - після розірвання шлюбу з батьком позивачів ОСОБА_9, а пізніше, - з «Музика» на «Прохорова» - після укладення 25.11.1970 року шлюбу з відповідачем ОСОБА_1, документів, які підтверджують родинні відносини між позивачами та їхньою померлою матірю ОСОБА_6, немає. Але, відповідач ОСОБА_1 в своєму первісному позові визнає та підтверджує наявність родинного звязку між позивачами та його померлою дружиною, зазначаючи, що «Доньки покійної дружини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свідоцтво про право на спадщину не отримували». Після смерті ОСОБА_6 та відкриття спадщини виявилось, що в жовтні 1996 року нею було складено заповіт, в якому зроблено розпорядження щодо належної їй на праві власності 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_5. Згідно змісту заповіту, зазначене в ньому майно ОСОБА_6 заповіла: ОСОБА_12 та ОСОБА_13, в рівних частинах. У встановлений законом шестимісячний термін позивачки звернулись до Другої Тростянецької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті їхньої матері, ОСОБА_6, але на даний час не отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, згідно чинного законодавства, ніяким строком не обмежена. Відповідач ОСОБА_1, який є непрацездатним вдівцем, є спадкоємцем майна (обовязкової частки), що залишилось після смерті його дружини ОСОБА_6 в квітні 2007 року отримав ОСОБА_8 про право на спадщину за законом на успадковану ним обовязкову частку в розмірі 1/12 частки квартири за адресою: АДРЕСА_5. З урахуванням належної відповідачу на праві власності 1/2 частки квартири, загальний розмір належної відповідачу на даний час частки в квартирі складає 7/12 частки. Розмір успадкованої позивачами за заповітом частини квартири за адресою: АДРЕСА_5, складає 5/12 частки (по 5/24 частки успадковано кожною позивачкою) та коштує 135 208 грн. Отже, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7, у відповідності з ч.1 ст.1223 ЦК України, є спадкоємцями 5/12 частки майна, що залишилось після смерті ОСОБА_6, за заповітом, тобто, квартири за адресою: АДРЕСА_6, та у встановлений законом термін прийняли спадщину. Оскільки, позивачі належним чином у встановлений законом термін прийняли спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6, то вважають, що право власності на успадковане майно має бути визнане судом саме за позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_7, а не за відповідачем ОСОБА_1 на підставі поданого ним позову про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю.

Позивачі просять встановити юридичний факт - факт належності їм правовстановлюючого документу - заповіту від 08.10.1996 року, складеного ОСОБА_6 та посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори ОСОБА_14 Визнати за позивачем ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянкою ОСОБА_15 Федерації, право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/24 часток спадкового нерухомого майна - трикімнатної квартири №33 у будинку №11-А, розташованому по вулиці Процишина в місті Ладижин Вінницької області, загальною площею 59 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., яка за життя належала на праві приватної часткової власності спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла 09.03.2004 року. Визнати за позивачем ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянкою ОСОБА_16 Республіки, право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/24 частку спадкового нерухомого майна - трикімнатної квартири №33 у будинку №11-А, розташованому по вулиці Процишина в місті Ладижин Вінницької області, загальною площею 59 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., яка за життя належала на праві приватної часткової власності спадкодавцю ОСОБА_6, яка померла 09.03.2004 року.

В судовому засіданні представник позивачів зустрічний позов підтримала в повному обсязі посилаючись на пояснення викладені в зустрічній позовній заяві.

Відповідач та його представник зустрічний позов не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено наступне.

Позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1. Йому належить 7/12 часток даної квартири, вартістю 189291 грн. Інших 5/12 часток квартири, вартістю 135208 грн., являються спадковим майном після смерті його дружини - ОСОБА_6, яка померла 9 березня 2004 року. Відповідачі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є доньками покійної ОСОБА_6, прийняли спадщину, але більше 10 років свідоцтво про право на спадщину не отримували, Державної реєстрації своїх прав не здійснили, спірною квартирою не користувалися та не несли затрат на утримання спадкового майна. Особовий рахунок на оплату комунальних послуг на дану квартиру оформлений на імя ОСОБА_1 З 09 березня 2004 року, тобто більше десяти років, він володіє 5/12 часток квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6, та продовжує відкрито, добросовісно, безперервно володіти та користуватися нею. Підтримує квартиру в належному стані та сплачує комунальні послуги.

Дані факти стверджуються сукупністю доказів та вимогами законів.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

З Рішення Виконавчого комітету Ладижинської міської Ради народних депутатів № 160 від 01 липня 1993 року видно, що квартира АДРЕСА_1 передана у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_6.

З ОСОБА_8 про право власності на житло № 823 від 10.09.1993 року видно, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6, в рівних частках.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2014 року видно, що ОСОБА_1 є співвласником 7/12 частини квартири АДРЕСА_1.

З свідоцтва про шлюб серія ІІ-ЕЧ № 134955, актовий запис № 1664 від 25.11.1970 року, видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі.

З ОСОБА_8 про смерть серія 1-АМ № 231936, актовий запис № 55 від 09.03.2004 року, видно, що ОСОБА_6 померла 09.03.2004 року.

З ОСОБА_8 про право на спадщину за законом від 24.04.2007 року видно, що ОСОБА_1 є власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 після смерті його дружини ОСОБА_6.

З цього ж свідоцтва видно, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток вказаного майна, а саме: на 5/12 часток ОСОБА_10 та на 5/12 часток ОСОБА_11 не видані.

З довідки Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» видно, що ОСОБА_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на 01.06.2014 року боргу по квартплаті немає.

Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачів про те, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена з таких підстав. З 1 січня 2004 року набув чинності новий Цивільний Кодекс України, яким введено в дію інститут набувальної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Приймаючи до уваги приписи цієї правової норми і загально відомий принцип міжнародного права, відповідно до якого: право людини закінчується там, де розпочинається право іншої людини, а також те, що відповідачі, являючись громадянами інших держав, більше 10 років без поважних причин не виявляли бажання оформити, зареєструвати, утримувати, користуватися, володіти та розпорядитися спадковим майном, суд приходить до висновку, що строк, наданий відповідачам для отримання свідоцтва про право на спадщину, закінчився з настанням права позивача на отримання спірного майна у власність на підставі строку набувальної давності.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_3, яка є представником позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за зустрічним позовом, ОСОБА_1, який є відповідачем за зустрічним позовом та його представника ОСОБА_2, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в особі ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 та абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи і з пояснень сторін видно, що позивачі не зверталися з відповідною заявою до нотаріальної контори.

Щодо встановлення юридичного факту, то в задоволенні позову також необхідно відмовити, оскільки позивачі не довели наявності з цього приводу спору.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_4, в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в особі ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягає.

На підставі ст. ст. 317, 319, 328, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 6 - 15, 88, 174, 208 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_2, загальна площа якої складає 59 кв. м., житлова 44,6 кв.м., яка неалежала ОСОБА_17, померлої 09 березня 2004 року, - за набувальною давністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави 1352,08 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_5, в особі ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів після його оголошення до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Суддя: