Ухвала

іменем україни

27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом дочірнього підприємства «Авторитет плюс» приватного підприємства «Східний масив» до ОСОБА_3 про визнання укладеним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року дочірнє підприємство «Авторитет плюс» приватного підприємства «Східний масив» (далі - ДП «Авторитет плюс» ПП «Східний масив») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, у якому просило визнати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між ДП «Авторитет плюс» ПП «Східний масив» та відповідачем на умовах, визначених у проекті договору від 24 жовтня 2014 року. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_3 є власником квартири № 6 у зазначеному будинку, користується послугами, які надає позивач, проте відмовляється укласти відповідний договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, складений на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року, позов задоволено. Визнано укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між ДП «Авторитет плюс» ПП «Східний масив» та ОСОБА_3 на умовах, визначених у проекті договору від 24 жовтня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 30 липня 2012 року № 1-466 та особовим рахунком № НОМЕР_1.

Відповідно до додатку № 3 до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 лютого 2011 року № 321 «Перелік житлового фонду» зазначена квартира передана на баланс ПП «Східний масив».

Згідно з договором про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд від 01 квітня 2011 року, укладеним між ПП «Східний масив» та ДП «Авторитет плюс», останнє прийняло в управління будинок по АДРЕСА_1

Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28 квітня 2011 року виконавцем послуг з управління та утримання об'єктів житлового фонду, які перебувають на балансі ПП «Східний масив», визначено ДП «Авторитет плюс».

ДП «Авторитет плюс» ПП «Східний масив» було підготовлено проект договору від 24 жовтня 2014 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, екземпляр якого надіслано відповідачу разом зі структурою основних витрат в межах чинного тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Листом від 07 листопада 2014 року відповідач повідомив ДП «Авторитет плюс» ПП «Східний масив» про відмову підписати договір від 24 жовтня 2014 року, оскільки йому необхідні додатки до договору, які б характеризували послуги в кількісному та якісному розмірі, тобто площу прибирання, періодичність прибирання тощо.

Згідно з листом від 14 листопада 2014 року № 14-11-2 позивач надав ОСОБА_3 відповідь на його звернення із переліком робіт.

Листом від 29 листопада 2014 року відповідач відмовився підписувати проекту договору, оскільки йому надано конкретизований проект договору, проте у ньому не вказано конкретні кількісні та якісні показники і об'єми послуг, які будуть надаватися згідно з договором.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що договір про надання житлово-комунальних послуг відповідає типовому договору, тому відмова споживача від укладення такого договору суперечить вимогам чинного законодавства.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642, 643 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону встановлено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

При цьому до обов'язків виконавця відноситься підготовка та укладення зі споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону).

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Виходячи з аналізу зазначених норм права, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону.

Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12, яка в силу ст. 360-7 є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову, виходячи з того, що позивач здійснив необхідні дії для укладення договору з відповідачем, який відповідає типовому договору, однак відповідач свого обов'язку щодо укладення договору не виконав, що дає підстави для визнання договору між сторонами укладеним на підставі нормативного акта обов'язкової дії.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак