Справа № 368/2000/14-ц Головуючий у І інстанції Кириченко В.І.
Провадження № 22-ц/780/1065/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська
Категорія 44 17.02.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом Кагарлицького комунального житлово-експлуатаційного підприємства до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року позивач Кагарлицьке житлово-експлуатаційне підприємство (даплі Кагарлицьке КЖЕП) звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території. Заявлені вимоги позивач мотивував тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та без укладення договору про надання житлово-комунальних послуг фактично користуються послугами, які надає позивач; будинок перебуває на балансі Кагарлицького КЖЕП з 2005 року. Договір, розроблений на основі типового, неодноразово пропонувався відповідачам, як і всім іншим мешканцям м. Кагарлик, для ознайомлення та підписання, однак вони відмовилися від підписання договору, посилаючись на його невідповідність чинному законодавству, що порушує п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З огляду на викладене просив визнати відповідність чинному законодавству запропонований договір про надання послуг з утримання будинку ОСОБА_2 від 23 травня 2011 року; визнати договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території укладеним між Кагарлицьким КЖЕП та ОСОБА_2 з 23 червня 2011 року; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території в розмірі 2222,12 грн. та судові витрати.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року позов Кагарлицького КЖЕП задоволено, визнано відповідність чинному законодавству запропонованого договору про надання послуг з утримання будинку ОСОБА_2 від 23 травня 2011 року, визнано договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території укладеним між Кагарлицьким КЖЕП та ОСОБА_2 з 23 травня 2011 року, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території за період з 01 липня 2012 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 2222,12 грн., покладено на відповідачів судовий збір.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на повторний розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов Кагарлицького КЖЕП про стягнення заборгованості за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, суд першої інстанції керувався тим, що укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору; за розрахунковий період у відповідачів утворилася заборгованість за послуги, які позивач надавав як виконавець послуг і від яких мешканці будинку не відмовлялись, а тому дана заборгованість підлягає солідарному стягненню із відповідачів, а договір про надання житлово-комунальних послуг - визнанню відповідним чинному законодавству та укладеним з 23 травня 2011 року.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 грудня 1997 року та проживають за вказаною адресою із 15 травня 1996 року (а. с. 13, 93).

Рішенням Кагарлицької міської ради № 318-ХХХІІІ-ІV від 11 лютого 2005 року прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Кагарлик багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 як такий, що не увійшов до статутного фонду ВАТ «АТП 13255» та передано будинок в господарське відання Кагарлицькому житлово-експлуатаційному підприємству (а. с. 115).

Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 27 лютого 2008 року № 45 визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд комунального житлового фонду, вивіз сміття Кагарлицьке КЖЕП. Доручено виконавцям житлово-комунальних послуг забезпечити укладання відповідних договорів у відповідності до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (а. с. 17).

Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 06 травня 2011 року № 114 затверджено Кагарлицькому КЖЕП скориговані тарифи на освітлення місць загального користування в розмірі 0,0603 грн. за 1 кв.м., які вводяться в дію з 06 травня 2011 року (а. с. 18).

Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 31 травня 2011 року № 138 затверджено для застосування Кагарлицьким КЖЕП тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і його структуру за окремим будинком АДРЕСА_1, які запроваджуються з 01 червня 2011 року (а. с. 16). Так, підприємством надаються такі послуги із відповідними їм тарифами: обслуговування внутрішньо будинкових систем водопостачання, водовідведення та зливної каналізації - 0,49 грн. за 1 кв.м., освітлення місць загального користування 0,063 грн. за 1 кв.м., вивезення твердих побутових та негабаритних відходів - 0,335 грн. за 1 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 26 вересня 2011 року № 245 затверджено Кагарлицькому КЖЕП тариф на вивезення побутових відходів у розмірі: 61,41 грн. без ПДВ за 1 куб.м. відходів для І групи споживачів; 66,72 грн. без ПДВ за 1 куб.м. відходів для ІІ та ІІІ груп споживачів; 104,44 грн. без ПДВ за 1 куб.м. - негабаритні відходи (а. с. 19).

Отже, в судовому засіданні встановлено, що вказаними рішеннями виконавчого комітету Кагарлицької міської ради визначено позивача виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд комунального житлового фонду, вивозу сміття та затверджено тарифи на дані послуги. Вказані рішення є чинними, ніким не змінені і не скасовані, а тому вони підлягають виконанню.

23 травня 2011 року Кагарлицьким КЖЕП складено та підписано від імені виконавця проект договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а. с. 8 - 9).

Зразок договору ОСОБА_2 отримала 23 травня 2011 року, про що розписалася власноручно (а. с. 11).

В червні 2011 року ОСОБА_2 зверталася до директора Кагарлицького КЖЕП із запитом на отримання публічної інформації, в якому зокрема запитувала інформацію про те, що Кагарлицьке КЖЕП є юридичною особою та має повноваження на балансоутримання будинку від власників квартир у багатоквартирному будинку. На даний запит Кагарлицьке КЖЕП повідомило заявника, що є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на підставі рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради № 45 від 27 лютого 2008 року (а. с. 91, 92).

В листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Кагарлицького КЖЕП, в якій повідомляв про незгоду укладати з підприємством договори на надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території та вимагав не нараховувати боргу, оскільки не має перед Кагарлицьким КЖЕП ніяких зобов'язань (а. с. 88 - 89).

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 листопада 2012 року, залишеним в цій частині без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2012 року в справі за позовом Кагарлицького КЖЕП до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості позов задоволено, стягнуто із відповідачів на користь позивача солідарно 2880,58 грн. за період з 01 липня 2009 року по 01 липня 2012 року. Рішеннями встановлено, що між КЖЕП та відповідачем не укладався договір про надання комунальних послуг, однак позивачем комунальні послуги надаються, проте оплата за отримані послуги відповідачем за період з 01 липня 2009 року по 01 липня 2012 року не проводиться. (а. с. 97 - 100).

На підтвердження факту надання житлово-комунальних послуг за позовний період позивачем надано графіки вивезення твердих побутових і негабаритних відходів по житловому фонду за 2013 рік, графік обстеження систем холодного водопостачання за 2012 - 2014 роки, графік обстеження систем димових та вентиляційних каналів за 2012 - 2014 роки, графік обстеження електрощитових будинків житлового фонду на 2012 - 2013 роки, паспорти готовності будинку до роботи в опалювальний період за 2012 - 2014 роки, акти на періодичну перевірку та прочистку димових та вентиляційних каналів за 2012 - 2013 роки, акти проведення робіт, акти загального огляду житлового будинку, акти про обстеження герметизації інженерних вводів у будинку за 2012 - 2013 роки, періодичність та строки виконання робіт з утримання будинків (а. с. 50 - 83).

В результаті наданих позивачем послуг за період із липня 2012 року по вересень 2014 року заборгованість відповідачів становить 2222,12 грн. (а. с. 6).

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається із доказів, наданих сторонами, зразок запропонованого позивачем договору про надання послуг складається із вступної частини (найменування населеного пункту, дата, найменування суб'єкта господарювання, предметом якого є надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підстава діяльності даного суб'єкта, відомості про споживача), предмету договору; підстав надання послуг; розміру щомісячної плати за надані послуги; наявності пільг з оплати послуг; порядку оплати спожитих послуг; наслідків несвоєчасного внесення плати для споживача; наслідків ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі; прав та обов'язків сторін; відповідальності сторін договору; порядку розв'язання спорів; підстав звільнення від відповідальності; строку дії договору і підстав дострокового розірвання; інших умов (а. с. 8 - 9).

Таким чином, структура вказаного договору відповідає умовам типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529.

Отже, судом вірно встановлено, що позивач пропонував відповідачу ОСОБА_2 укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, який відповідає типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», однак остання відмовилася.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим ст. 4 Закону передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відтак, з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів).

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти висновку про те, що в разі невизнання споживачем права виробника, (виконавця) послуг на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині відповідності запропонованого ОСОБА_2 договору на надання послуг з утримання будинку Типовому договору та визнання такого договору укладеним.

Відповідно до ст. 179 ЖК України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду та їх утримання здійснюється за рахунок коштів власників згідно діючих Правил користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями.

Оскільки відповідачі є співвласниками квартири, то їх обов'язок як власників проводити оплату за надані послуги з обслуговування і ремонту будинку безпосередньо випливає із зазначених вище нормативних актів. Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався, а відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості, є необгрунтованими з наведених вище підстав.

Відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги ухвалу Кагарлицького районного суду від 01 липня 2014 року про скасування судового наказу, у якому визначено наявність між сторонами спору про право, оскільки існуючий спір про право було в даному випадку вирішено по суті, що і є завданням позовного провадження на відміну від наказного, яким вирішуються лише безспірні вимоги.

Оцінюючи доводи апелянта, що у мотивувальній частині рішення суд не вказав на те, що боржником двічі подавалася заява про витребування від позивача доказів, що він є балансоутримувачем, колегія суддів враховує, що дане клопотання було предметом обговорення в судовому засіданні 17 грудня 2014 року, і з даного приводу судом прийняте обґрунтоване рішення.

Не грунтуються на вимогах закону доводи апелянта про те, що позивач не має права на укладення договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Тобто ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не містить посилань на те, що власник квартири може укладати договір на надання комунальних послуг лише з балансоутримувачем і не забороняє укладання такого договору уповноваженою ним особою, яку і визначено рішенням Кагарлицької міської ради від 27 лютого 2008 року № 45.

Посилання апелянта на те, що рішення Кагарлицької міської ради про прийняття від ВАТ АТП 13255 у комунальну власність будинок АДРЕСА_1 суперечить ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки будинок передано до комунальної власності без згоди власників квартир - співвласників спільного часткового майна багатоквартирного будинку, не спростовують висновків суду, оскільки дане рішення органу місцевого самоврядування ніким не оскаржувалось і є чинним.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дослідив надані сторонами докази й дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що проти розміру заборгованості 2222,12 грн., наведеного у розрахунку позивача, апелянт не заперечує і даний розмір ним не спростований.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.