У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про усунення від права на спадщину, зміну черговості у спадкуванні та одержання права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила усунути від права на спадкування відповідачів, змінити черговість у спадкуванні, одержати право на спадкування. На обґрунтування позову зазначала, що після смерті її брата ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка відповідно до витягу про реєстрацію права власності належала ОСОБА_7 на підставі договору купівлі - продажу від 20 серпня 2004 року. Зазначала, що вона є сестрою померлого ОСОБА_7, який був інвалідом другої групи загального захворювання безстроково. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 лютого 2011 року ОСОБА_7 був визнаний недієздатним. З 20 травня 2011 року вона була призначена опікуном ОСОБА_7 відповідно до рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2011 року. ОСОБА_7 протягом останніх двох років неодноразово перебував на лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні з діагнозом «шизофренія, параноїдальна форма», у зв'язку із загостренням хвороби вона забезпечувала його ліками, регулярно відвідувала його в лікувальному закладі. Відповідачі під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, маючи можливість, свідомо ухилялись від надання йому матеріальної та моральної допомоги. Вони жодного разу не цікавились станом його здоров'я, не сприяли покращенню його психологічного стану, не приходили до нього, не допомагали. Після смерті брата ОСОБА_7 вона особисто займалася організацією його поховання, все закуповувала, влаштовувала поминки. Просила усунути ОСОБА_8 та ОСОБА_5 від права на спадкування, визнати за нею право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 вересня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Надано ОСОБА_3 право на спадкування майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 за законом разом із спадкоємцями першої черги. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що відсутні підстави для усунення від права на спадкування дітей померлого ОСОБА_7 та зміни черговості у спадкуванні за законом, оскільки позивачка не довела факт ухилення від надання необхідної матеріальної та іншої допомоги з боку дітей померлого. Крім того, позивач просила змінити черговість у спадкуванні на спадкове майно померлого та визнати за нею право на спадкування Ѕ частини квартири разом із матір'ю ОСОБА_6, яка є спадкоємцем першої черги, а оскільки спадкоємцями першої черги майна померлого є ще сини ОСОБА_4 і ОСОБА_5, тому такі вимоги є безпідставними.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову в частині набуття права на спадкування майна померлого ОСОБА_7 за законом разом із спадкоємцями першої черги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що такі вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідають правовим нормам, моральним принципам та є справедливими.

Проте погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер у віці 47 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 яка належала на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 20 серпня 2004 року.

ОСОБА_7 був інвалідом другої групи загального захворювання безстроково та 24 рази перебував на стаціонарному лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні з приводу хронічного психічного захворювання у формі параноїчної шизофренії. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17 лютого 2011 року ОСОБА_7 було визнано недієздатним. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2011 року ОСОБА_3 було призначено опікуном ОСОБА_7

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7 є його мати ОСОБА_6 та сини: ОСОБА_8 і ОСОБА_9, що убачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, які у визначений законодавством строк подали до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Згідно зі ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом вказаної норми, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 посилалася на те, що вона тривалий час опікувалася своїм братом, оскільки виконувала свої обов'язки опікуна, надавала матеріальну та іншу допомогу.

При цьому на порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України апеляційним судом не було звернуто уваги, що позивач була призначена опікуном свого брата, а тому виконувала свої обов'язки з догляду за ОСОБА_7 як опікун у силу покладених на неї обов'язків, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Сам по собі факт призначення опікуном свого брата не може бути підставою для надання ОСОБА_3 права на зміну ії черги в спадкуванні та надання права на спадкування із спадкоємцями першої черги. Крім того, не було звернуто уваги, що ОСОБА_6 залучена до участі у справі як третя особа, при цьому також є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7

Таким чином, в апеляційного суду не було підстав для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, задоволення позову в цій частині.

У свою чергу, відмовляючи у задоволенні позову відповідно до ст. ст. 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідно до приписів ст. 339 ЦПК України підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 17 грудня 2014 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик