Справа № 304/1037/14-ц
Провадження № 2/304/33/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

при секретарі - Соханич Л.Ю.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача - Артимича М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 02 вересня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та її чоловіком ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/4080/82/40422, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 11200 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на момент укладення договору складало 54286,40 грн. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово та нотаріально засвідчена. Оскільки вказаний кредитний договір на суму понад 54000 грн. не є дрібним, на його укладення необхідна була згода дружини (позивачки), яка відсутня, що відповідно до ст. 65 СК України та ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України є підставою для визнання такого правочину недійсним, тому просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце такого повідомлялася належним чином.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив такі задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім цього зазначив, що Верховний Суд України у своїх постановах визнав, що кредитні зобов'язання у разі, якщо гроші отримані за даним кредитом використані в інтересах сім»ї, створюють зобов'язання і для другого з подружжя. Таким чином для укладення кредитного договору необхідно отримати згоду другого з подружжя. У разі відсутності такої згоди, ця особа може звернутися до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Артимич М.М. у судовому засіданні просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, оскільки такий правочин як кредитний договір не належить до договорів, які регламентуються нормами ст.65 СК України і які потребують згоди другого з подружжя, на відміну від, наприклад, договору іпотеки. У ст. 65 СК України йдеться лише про правочини, об'єктом яких є спільне майно подружжя, наприклад, якщо одним з подружжя передається в іпотеку якесь майно, що знаходиться у спільній власності подружжя, то в обов'язковому порядку потрібна згода на таку передачу другого з подружжя. Отже, при укладенні 02 вересня 2008 року кредитного договору №014/4080/82/40422 ОСОБА_5 не було ніякої необхідності у отриманні згоди на укладення такого від позивачки ОСОБА_3, а тому оскаржуваний кредитний договір є дійсним. Крім цього, позивачка ОСОБА_3 по вказаному кредитному договору виступила поручителем, подавши до банку попередньо власноручно заповнену заяву-анкету поручителя від 29 серпня 2008 року та підписавши в день укладення кредитної угоди договір поруки №014/4080/82/40422 від 02 вересня 2008 року, тобто підписанням такого договору вона фактично дала згоду на отримання її чоловіком кредитних коштів у банку та поручилася, що спільно з ним буде відповідати перед банком за борговими зобов'язаннями позичальника ОСОБА_5 по вказаній кредитній угоді, а отже, перед укладенням вищевказаних договорів позивачка ОСОБА_3 та позичальник ОСОБА_5 діяли спільно та за згодою одне з одним.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце такого повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 з 08 вересня 1979 року по теперішній час перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом ЗАГС Токмацького міськвиконкому Запорізької області 08 вересня 1979 року, актовий запис №233 (а.с. 59).

02 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №014/4080/82/40422, згідно якого останній отримав кредит за програмою «Кредитування під заставу нерухомості» у розмірі 11220 доларів США зі сплатою 14,85 процентів річних строком на 120 місяців, з датою остаточного погашення кредиту 02 вересня 2018 року (а.с. 5-10).

В якості забезпечення зобов'язань ОСОБА_5 за вищевказаним кредитним договором, 02 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №014/4080/82/40422, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком солідарно з боржником ОСОБА_5 відповідати по борговим зобов'язанням останнього, що виникають з умов кредитного договору №014/4080/82/40422 від 02 вересня 2008 року (а.с. 26-27).

Крім цього, 09 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №014/4080/82/40422, посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.М., зареєстрований в реєстрі за №1987, згідно якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку житловий будинок з надвірними будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Т.Пасіцької сільської ради Перечинського району 05 червня 1987 року, зареєстрованого в КП «Ужгородське МБТІ» 02 квітня 2007 року в книзі 1 номер запису 14, реєстраційний номер - НОМЕР_1 (а.с. 73-77).

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи зі змісту вказаної норми вбачається, що предметом кредитного договору є грошові кошти, як один із видів фінансової послуги, а кредитодавцем - фінансова установа.

Як роз'яснено в п. 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Враховуючи вищезазначене та положення ст. 65 СК України суд вважає, що укладення кредитного договору між ОСОБА_5 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про отримання кредиту у розмірі 11200 доларів США не стосується права ОСОБА_3 на отримання кредиту її чоловіком, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а тому згоди іншого з подружжя на вчинення таких дій не потрібно.

Таким чином, підстави, передбачені ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України для визнання недійсним спірного кредитного договору, відсутні.

Що стосується посилання представника позивачки ОСОБА_1 на правові позиції, які викладені у постановах Верховного Суду України по справах №6-42353св10, №163цс12, №6-55цс13, то суд вважає, що такі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, так як ані у матеріалах справи, ані під час судового розгляду позивачкою та її представником в порушення вимог ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу про те, що оспорюваний кредитний договір укладався ОСОБА_5 в інтересах сім'ї і отримані за цим договором кошти були використані саме для задоволення потреб сім'ї.

Отже, за таких обставин суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 60, 65 СК України, ст. ст. 203, 215, 216, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58-61, 213-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 про визнання недійсним кредитного договору №014/4080/82/40422 від 02 вересня 2008 року - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ганько І. І.