Справа № 636 / 4679 / 15-ц
2 / 636 / 2172 / 2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі :
головуючого судді Ковригіна О.С.
при секретарі - Фатєєвої С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права спільної сумісної власності, визначення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та в порядку набувальної давності, -
Представник позивача ОСОБА_5, діючий за договором про надання правової допомоги від 05.10.2015 року (а.с. 24), в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином та своєчасно шляхом опублікування оголошення в газеті обласного значення (а.с 29). Враховуючи цей факт, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши представника позивача, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
01 березня 2015 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 481352, виданим 02 березня 2015 року, місце реєстрації виконавчий комітет Волохово Ярської сільської ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 7).
Між співвласниками вищевказаного будинку не було ніяких домовленостей стосовно їхніх часток, а тому на підставі ч. 2 ст. 372 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними.
На підставі заповіту, складеного 16 грудня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 214, ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_1 (а.с. 9).
Відповідачі по справі із спадкодавцем не проживали та не були зареєстровані разом з ним, заяву до нотаріуса про прийняття спадщини не подавали, на спадщину не претендують.
Інших спадкоємців немає.
Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370 ЦК, частина друга статті 372 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
За роз'ясненнями пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
При спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, це може бути зроблено також після відкриття спадщини та спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Відповідачі з 1999 року не проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.
Ніхто у вказаному будинку не зареєстрований, фактично в ньому проживає лише Позивач, ніхто крім неї не здійснює витрати по його утриманню, не цікавиться будинком та не сплачує комунальні послуги.
Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним будинком здійснювала та продовжує здійснювати ОСОБА_1. За свої кошти вона здійснює ремонт будинку та господарських будівель, тримає його в чистоті.
Тобто фактично відкрито та безперервно Позивач володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно частини 4 зазначеної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 325, 328, 344, 1223 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 169, 209, 213- 215, 218, 224-226, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення права спільної сумісної власності, визначення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та в порядку набувальної давності задовольнити.
Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок №85 з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Волохів Яр, вул. Леніна, який на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житла Чугуївської райдержадміністрації 25 червня 1996 року, належить ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Визначити, що частка ОСОБА_4, померлого 01 березня 2015 року, в праві спільної сумісної власності на житловий будинок №85, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Волохів Яр, вул. Леніна, становить 1/3 частину.
Визначити, що частка ОСОБА_2, в праві спільної сумісної власності на житловий будинок №85, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Волохів Яр, вул. Леніна, становить 1/3 частину.
Визначити, що частка ОСОБА_3, в праві спільної сумісної власності на житловий будинок №85, що знаходиться за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Волохів Яр, вул. Леніна, становить 1/3 частину.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд, протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя