Справа № 604/489/15-ц
Провадження № 2/604/170/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року Підволочиський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Могачевської В.Й.

за участі секретаря судового засідання Реєнт Г. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань смт. Підволочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка посилалася на те, що з 02 вересня 1994 року по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від спільного проживання в них народилося четверо дітей, двоє з яких на даний час неповнолітні.

У зв'язку з тим що чоловік часто вживав спиртні напитки, в них постійно виникали сварки, конфлікти, що й призвело до розпаду сім'ї.

Продовжувати такі шлюбні відносини вона не бажає, а тому змушена звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

При цьому повідомила, що хоч в них з відповідачем народилося четверо дітей, однак подружнє життя не склалося, чоловік зловживав спиртними напоями, зраджував їй, а тому часто виникали сварки, скандали, які особливо загострилися останні роки. Так як після одруження вони проживали в будинку батьків разом з ними, чоловік на протязі останніх двох років почав наносити їй і її батькам побої, а тому 26 червня 2014 року вона вигнала його, і з того часу вони проживають окремо: вона разом з дітьми і батьками в смт. Підволочиськ, а відповідач разом з своєю мамою в с. Чернилівка Підволочиського району Тернопільської області. Так як вона переконана що сім'я їх розпалася остаточно, настоює на розірванні шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково і повідомив, що в них дійсно були проблеми в сім'ї, оскільки і дружина і її батьки погано до нього відносилися, постійно принижували його, а після того як він висловив все що йому наболіло, вигнали з дому і з червня 2014 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, а тому згідний на розірвання шлюбу.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку що позов слід задовольнити, виходячи з таких міркувань:

02 вересня 1994 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 » зареєстрували шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1, видане 02 вересня 1994 року Підволочиським відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської області.

Від данного шлюбу у сторін народилося четверо дітей, двоє з яких на даний час не досягли повноліття, а саме - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка.

При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом встановлено, що відносини між сторонами складалися непросто, часто виникали сварки, непорозуміння, конфлікти, про що в судовому засіданні заявили і позивачка і відповідач.

Майже рік ( з 26 червня 2014 року ) сторони проживають окремо, в різних населених пунктах, подружніх відносин не підтримують.

Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, наміру відновити подружні відносини не має.

Відповідач погодився на розірвання шлюбу, оскільки також вважає що сім'я їх розпалася і не може бути збережена

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 107, 130, 169, 208, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Підволочиським відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської області 02 вересня 1994 року, актовий запис № 54.

Копію рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до відділу реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області.

Після розірвання шлюбу залишити позиваці ОСОБА_1 шлюбне прізвище - "ОСОБА_1 ".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Підволочиський районний суд.

Суддя