Ухвала іменем україни
04 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виділ часток у спільному сумісному майні в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про виділення Ѕ частини належного йому на праві спільної часткової власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Під час судового розгляду ухвалою суду було змінено первинного відповідача ОСОБА_7 на належних відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

З урахуванням уточнень просив суд визначити порядок користування земельною ділянкою згідно з висновком судово-будівельної експертизи, що була проведена у справі, стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 44 588 грн 50 коп. компенсації вартості часток у домоволодінні.

У квітні 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 про виділ часток у спільному сумісному майні в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

На обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 12 вересня 2008 року ОСОБА_7 належала на праві приватної спільної часткової власності Ѕ частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За договором дарування ОСОБА_7 подарував позивачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Ѕ частини домоволодіння в рівних частках кожному, по ј частини, яке складається з: літ. «А-1» - житловий будинок з мансардою «а м/с» загальною площею - 69 8 кв. м, житловою площею - 57,3 кв. м, літ. «Б» - житловий будинок з тамбуром літ. «О» загальною площею - 23,2 кв. м, жилою площею 10,5 кв. м, літ. «Е» - сарай, літ. «Ж»- гараж, літ. «З» - сарай, літ. «І» - водоколонка, «2» - замощення, «№ 2, 3, 5» - огорожа, літ. «И»- душ, літ. «К» - вбиральня.

За час спільного проживання між сторонами склався певний порядок користування, згідно з яким у користуванні позивачів знаходиться: житловий будинок літ. «А-1» з мансардою літ. «а» м/с», інвентаризаційна вартість якого становить - 56 661 грн, а в користуванні відповідача знаходиться: літ. «Б» житловий будинок з тамбуром «б», літ. « Е» - сарай, літ. «Ж» - гараж, літ. «З» - сарай, літ. «И» - душ, літ. «К» - вбиральня. Між ними, як співвласниками, виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування та утримання, збереження цього майна і згоди про спосіб виділення в натурі його частки із сумісного спільного володіння не досягнуто.

Уточнивши позовні вимоги, позивачі просять суд: розподілити домоволодіння по АДРЕСА_1 на 2 частини з урахуванням порядку користування домоволодінням, що склався між співвласниками згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 05 березня 2012 року, виділити позивачам в натурі обумовлену частину домоволодіння, а саме: житловий будинок літ. «А-1» вартістю 50 661 грн, водоколонку літ. «І» вартістю 48 грн, Ѕ частини огорожі № 5 вартістю 830 грн, Ѕ частини вимощення літ. «II» вартістю 219 грн, всього загальною вартістю 51 758 грн; відповідачеві ОСОБА_6 виділити будинок літ. «Б-1» вартістю 31 077 грн, сарай літ. «Е» вартістю 7 411 грн, гараж літ. «Ж» вартістю 13 839 грн, сарай літ. «З» вартістю 4 477 грн, душ літ. «И» вартістю 2 484 грн, Ѕ частини вимощення літ. «II» вартістю 219 грн; стягнути з ОСОБА_6 на користь позивачів різницю вартості домоволодіння у сумі 12 540 грн; розподілити земельну ділянку площею 1000 кв. м виділивши їм 500 кв. м, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 05 березня 2012 року № 57, стягнути з відповідача на їх користь понесені судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2014 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено частково. Виділено в натурі Ѕ частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Виділено в натурі в домоволодінні житлового будинку «А-1» з мансардою загальною площею 69,8 кв. м, жилою площею 57,3 кв. м, водоколонки -1, Ѕ частини огорожі № 5, Ѕ частини вимощення 11 та визнано право власності (за кожним) за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частин виділеного в натурі житлового будинку «А-1» з мансардою загальною площею 69,8 кв. м, жилою площею 57,3 кв. м, Ѕ частини огорожі № 5, Ѕ частини вимощення літ. «II». В іншій частині відмовлено в задоволенні позовних вимог. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_6 на їх користь різниці вартості домоволодінь скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 різницю вартості домоволодінь у розмірі 6 729 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, ухвалити у справі нове, яким його позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6, керуючись положеннями п. п. 1, 5 ст. 357 ЦК України, виходив із рівності часток співвласників, а також із вартості проведених подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ремонтно-будівельних робіт будинку «А-1» та підсобних приміщень, в результаті чого вартість їхньої частки у спільній частковій власності у вартісному співвідношенні склала меншу частину ніж вартість будинку «Б-1» та підсобних приміщень, що виділено в натурі ОСОБА_6

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо стягнення з ОСОБА_6 різниці вартості домоволодінь, виходив із доведеності позовних вимог в цій частині.

Проте погодитись із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення судів не відповідають.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 07 липня 2006 року належить Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1. (а. с. 5), інша Ѕ частини вищезазначеного домоволодіння належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим № 5655, що підтверджується відповідними витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 5, 6, 7, т.1).

Згідно з технічним висновком про розміщення і технічний стан будівель на ділянці домоволодіння по АДРЕСА_1 на земельній ділянці за вказаною адресою розташовані такі споруди: жилі будинки літ. «А-1», літ. «Б-1»; літня кухня, перебудована під житловий будинок «Б-1»; підвал «Вп/д»; вбиральня «К; сараї літ. «Е», літ «З»; гараж літ. «Ж»; душ «И»; тамбур «б»; мансарда літ. «м/с».

Самочинно збудовані: літня кухня «Б», перебудована під житловий будинок літ. «Б-1»; вбиральня літ. «К»; тамбур літ. «б»; мансарда літ. «м/с», душ літ. «И» (а. с. 16, т. 1)

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2009 року визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частини самочинного будівництва, а саме: переобладнаної літньої кухні літ. «Б» на житловий будинок «Б-1», тамбура літ. «б», мансарди літ. «а м/с», душу «и», вбиральні літ. «К», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частини самочинного будівництва, а саме: переобладнаної літньої кухні літ. «Б» на житловий будинок «Б-1», тамбура літ. «б», мансарди літ. «а м/с», душу «и», вбиральні літ. «К», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 23, т.1).

27 грудня 2010 року ОСОБА_7 подарував належну йому на праві спільної часткової власності Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1, подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному по ј частині. Сторони оцінили дарунок у розмірі 58 028 грн (а. с. 43, т. 1).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 05 березня 2012 року № 57 запропоновано наступний варіант розподілу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1: Ѕ частини домоволодіння, належного подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, складатиме: житловий будинок «А-1» з мансардою, водоколонка «І», Ѕ частини огорожі № 5, Ѕ частини вимощення «ІІ», всього вартістю 51 758 грн; на Ѕ частини домоволодіння ОСОБА_6 буде належати: житловий будинок «Б-1», сарай «Е», гараж «Ж», сарай «З», душ «И», вбиральня літ. «К», огорожа № 2, № 3, Ѕ частини огорожі № 5, Ѕ частини вимощення літ. «ІІ», всього вартістю 64 298 грн.

Також запропоновано розподіл земельної ділянки згідно з ідеальними частками, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на Ѕ частини 500 кв. м, ОСОБА_6 на Ѕ частини - 500 кв. м (а. с. 79-85, т. 2).

Відповідно до висновку проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи від 06 вересня 2012 року № 161 ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, складає 157 419 грн. У грошовому відношенні Ѕ частини домоволодіння складає 78 709 грн 50 коп. Вартість частини домоволодіння, що знаходиться у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складає 123 298 грн. Вартість частини домоволодіння, яка знаходиться у ОСОБА_6 складає суму 34 121 грн (а. с.135, т. 2).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 квітня 2013 року № 81 кошторисна вартість проведених ремонтно-будівельних робіт будинку «А-1» та підсобних приміщень, які згідно з попередніми судово-будівельними експертизами відносяться до будинку «А-1» при розподілі за адресою: АДРЕСА_1, з моменту проживання з 15 липня 2010 року на момент проведення судово-будівельної експертизи станом на 06 вересня 2012 року складає 95 906 грн (а. с. 171-175, т. 2)

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку про те, що правовідносини сторін регулюються нормою ст. 364 ЦК України.

Виходячи з результатів аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який знаходиться у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 квітня 2013 року № 81 вбачається, що в результаті проведення ремонтно-будівельних робіт ОСОБА_4, ОСОБА_5 було встановлено паркан зі шлакоблоку, встановлено хвіртку, улаштовано замощення, встановлено паркан з бетонних плит, побудовано господарський блок-туалет, 2 сараї, проведено ремонт цоколю та периметру будинку літ. «А-1», закладено 1 двері та 3 вікна, проведено цементування швів, заміну вікон на металопластикові, виконано дверний проріз, проведено очищення шиферу, фарбування, улаштування санвузлу, підведення води та каналізації, утеплення стін скловатою, поліетиленом, заміну електропроводки у будинку, закладення дверей, улаштування каміну, улаштування зливної ями (а. с. 174-175, т. 2).

Таким чином, апеляційний суд, стягуючи з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 різницю вартості домоволодінь, належним чином не перевірив, чи було дотримано при проведенні вищевказаних будівельно-ремонтних робіт, в результаті яких вартість виділеної подружжю ОСОБА_4, ОСОБА_5 частки збільшилась, положення ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦК України, зокрема, чи було отримано згоду ОСОБА_6, як співвласника, на проведення цих робіт та чи було додержано встановлений порядок використання спільного майна.

Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення про виділ в натурі часток із спірного домоволодіння не врахував, що відповідно до роз'яснень викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК Української РСР).

При цьому, відповідно до вимог ст. 152 ЖК Української РСР обов'язковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що перебувають у приватній власності, є отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради депутатів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Тобто суд зобов'язаний на забезпечення здійснення прав сторін запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати, зокрема, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку, дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки будинку або поділу будинку.

Задовольняючи позов, районний суд на вказані вимоги закону уваги не звернув; не врахував, що при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування, необхідний дозвіл виконкому місцевої ради, який має бути отриманий до винесення судом рішення, що є обов'язковою умовою згідно з вимогами ст. 152 ЖК Української РСР.

Крім того, до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

За таких обставин рішення судів не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська