АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5082/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Немировської О.В.,Слюсар Т.А.

при секретарі Круглик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ШулікиАліни Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровського районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України про виселення з предмета іпотеки.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровського районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України про виселення з предмета іпотеки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ЗАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № K3BLGA15006723 від 06.02.2008, за умовами якого банк надав ОСОБА_5 споживчий кредит на загальну суму 332 547 доларів США на строк до 06.02.2018. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки від 04.11.2008, за яким останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності. ОСОБА_6 (Відповідач-2) є співвласником спірної квартири, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 і дала згоду на підписання договору іпотеки її чоловіком. Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 були зареєстровані у АДРЕСА_1 після укладення договору іпотеки і без згоди іпотекодержателя. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 29 травня 2013 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 30 загальною площею 114,80 кв.м., житловою площею 59,90 кв.м., що знаходиться в будинку № 10/15 по вул.. Пожарського в м. Києві шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». На виконання вимог Закону «Про іпотеку» 02 липня 2013 року позивачем були направлені відповідачам повідомлення про добровільне виселення з квартири, що є предметом іпотеки, однак вимоги повідомлень зі сторони відповідачів виконано не було. На підставі наведеного, позивач просить суд виселити зі зняттям з реєстраційного обліку у Дніпровському районному відділу головного управління державної міграційної служби в м. Києві ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11 з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровського районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України про виселення з предмета іпотеки відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровського районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України про виселення з предмета іпотеки задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно застосував до правовідносин, що склались між сторонами Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Судом не встановлено чи знаходиться у позичальника або майнового поручителя інше нерухоме житлове майно. Крім того, Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 набрав чинності 07.06.2014, а позовна заява подана до суду у березні 2014 року. Вважає, що умови договору іпотеки, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеку мають пріоритет, а тому і позовні вимоги банку про виселення є законними та обгрунтованими.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_12 підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_13 - заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Треті особи: Служба у справах дітей Дніпровського районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України в судові засідання не з'являлись, про час і місце розгляду справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», суд першої інстанції виходив із того, що при вирішенні даного спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № K3BLGA15006723. 04 листопада 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору. За умовами кредитного договору ЗАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_5 споживчий кредит на загальну суму 332 547 доларів США на строк до 06.02.2018. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки від 04.11.2008, за яким останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 114,8 кв.м., житловою - 59,9 кв.м., яка належала йому на праві власності. ОСОБА_6 (Відповідач-2) є співвласником спірної квартири, оскільки перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 і дала згоду на підписання договору іпотеки її чоловіком.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року в позові ОСОБА_5 до ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним відмовлено та задоволено зустрічний позов ПАТ Комерційний банк "Приватбанк"до ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-я особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_1) за кредитним договором № K3BLGA15006723 від 06.02.2008, зі змінами, внесеними додатковим договором № 1 від 04.11.2008 року, у розмірі 431 461 доларів США 85 центів, що в еквіваленті до національної валюти станом на 06.04.2012 року становить 3 447 380 грн. 18 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 114,80 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 11.11.2004 року. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу квартири АДРЕСА_1 ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ Комерційний банк Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, з поточною ціною реалізації предмета іпотеки 2 215 206 грн.

Даним рішенням встановлено, що на момент укладення іпотечного договору малолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 не були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1, а тому не мали жодних прав на предмет іпотеки (права власності, права користування предметом іпотеки) (а.с. 19-20).

Ухвалою Апеляційного суду м Києва від 05 грудня 2012 року залишено без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року (ас. 21-23).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2012 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05.12.2012 залишено без змін (а.с. 24-25).

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України про виселення з предмета іпотеки.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 липня 2013 року у порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ "Приватбанк" на адресу відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 та як законним представникам малолітніх дітей було направлено вимоги про виселення з предмету іпотеки - квартири № 30, яка знаходиться за адресою: місто Київ, вулиця Пожарського, 10/15. (а.с. 27, 29, 31, 33). Вимоги отримані відповідачами 03.07.2013, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 28, 30, 32, 34). Спірне житлове приміщення відповідачі не звільнили.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що вимоги ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» про примусове виселення відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх мешканців, удобровільному порядку звільнити спірне житлове приміщення відповідачі відмовляються.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», не виходив із зазначених норм закону та положень договору іпотеки, а керувався законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року за № 1304-УІІ.

При цьому суд не звернув уваги, що вищезазначений Закон на спірні правовідносини не поширюється, виходячи з наступного:

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про звернення стягнення на указаний предмет іпотеки було ухвалено Дніпровським районним судом м. Києва 12 жовтня 2012 року, набрало законної сили. Тобто примусово звернуто стягнення на предмет іпотеки до набрання чинності Законом України, який застосував суд.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що предметом позову є не звернення стягнення на майно, а виселення з квартири як наслідок невиконання рішення суду та умов кредитного договору.

За таких обставин ухвалене у справі судове рішення не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 309 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» про виселення відповідачів з предмета іпотеки.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» слід стягнути по 57,35 гривень судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: Служба у справах дітей Дніпровського районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський відділ у м. Києві Головного управління Державної міграційної служби України про виселення з предмета іпотеки задовольнити. Виселити зі зняттям з реєстраційного обліку у Дніпровському районному відділі Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві ОСОБА_5, ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_6, ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 57,35 гривень судового збору. Стягнути з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 57,35 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий

Судді: