Справа № 683/2565/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів справу за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2. За життя вона склала заповіт, яким усе своє майно, в тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1 заповіла йому. Зазначає, що він прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак нотаріус відмовив йому у оформлені спадкового майна, посилаючись на те, що заповіт на відповідає вимогам чинного на даний час законодавства.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, просить позов задоволити.

Представник відповідача - Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Кравчук Ю.Г. подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішення спору покладається на думку суду.

Оскільки сторони в судове засідання не з»явились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2, яка на день смерті була зареєстрована та проживала одна по АДРЕСА_1. До складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшов житловий будинок АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 25 жовтня 2001 року лікарем Старокостянтинівської районної лікарні ОСОБА_4, яким усе своє майно, в тому числі житловий будинок АДРЕСА_1, заповіла ОСОБА_1 За заявою ОСОБА_1 від 29 жовтня 2001 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №887/2001 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 Крім того, із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса 15 січня 2002 року звернулась також сестра померлої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть ОСОБА_2, довідкою Старокостянтинівського комбінату комунальних підприємств №002753 від 08 вересня 2014 року про склад сім»ї ОСОБА_2 на день її смерті, заповітом, складеним ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, посвідченим 25 жовтня 2001 року лікарем Старокостянтинівської районної лікарні ОСОБА_4, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 червня 1998 року, яке видано державним нотаріусом Голуб О.Є., згідно якого ОСОБА_2 успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1, матеріалами спадкової справи, заведеної 29 жовтня 2001 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, актовим записом про смерть ОСОБА_5 №34 від 30 жовтня 2002 року.

Відповідно до роз»ясень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені нормативні положення, якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до положень ст.541, п.1 ч.1 ст.542 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

До нотаріально посвідчених заповітів прирівнюються, зокрема, заповіти громадян, які перебувають на лікуванні в лікарнях, інших стаціонарних лікувально-профілактичних закладах, санаторіях або проживають у будинках для престарілих та інвалідів, посвідчені головними лікарями, їх заступниками по медичній частині або черговими лікарями цих лікарень, лікувальних закладів, санаторіїв, а також директорами і головними лікарями зазначених будинків для престарілих та інвалідів.

Статтею 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст.525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за заповітом і у встановленому законом порядку прийняв спадщину, що виключає можливість спадкування за законом, в тому числі і сестрою померлої ОСОБА_2 - ОСОБА_5

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_5 перебувала на утриманні померлої і тим самим мала право на обов»язкову частку у спадщині, матеріали спадкової справи не містять.

Відповідно до роз»ясень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

При зверненні позивача до нотаріуса йому було відмовлено в оформлені спадкового майна після смерті ОСОБА_2, оскільки на думку нотаріуса, заповіт від 25 жовтня 2001 року не відповідає чинному на даний час законодавству, а тому не приймається нотаріусом, що підтверджується постановою державного нотаріуса Макаренко Т.Г. від 10 вересня 2014 року.

Однак, вбачається, що заповіт ОСОБА_2 був складений 25 жовтня 2001 року, коли діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Зазначений заповіт відповідає вимогам ст.541, п.1 ч.1 ст.542 цього Кодексу, а також Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року №419, в редакції, яка діяла станом на 25 жовтня 2001 року.

Крім того, даний заповіт був прийнятий державним нотаріусом, що заводила спадкову справу до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, про що свідчить відмітка на заповіті, засвідчена підписом та печаткою державного нотаріуса, про те, що станом на 17 березня 2003 року за даними Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, на зберіганні якої знаходиться даний заповіт, цей заповіт на день смерті заповідача не змінений і не скасований.

Враховуючи, що спірний заповіт був складений відповідно до чинного на той час законодавства, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, тому суд вважає, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 за заповітом.

Оскільки будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 червня 1998 року і її право власності було зареєстровано у встановленому законом порядку, тому суд вважає, що є достатньо підстав для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 права власності на цей житловий будинок.

Оскільки відповідачем по даній справі є орган місцевого самоврядування, тому суд вважає за можливе віднести судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: