АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/2390/2434/12
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси заяву ОСОБА_5 про роз"яснення рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання квартири спільною сумісною власністю та розподіл майна подружжя та позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частку нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

31 жовтня 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання квартири спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя.

Також, 23 січня 2012 року до суду з позовом звернулась ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частку нерухомого майна.

Дані позови були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2012 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 і ОСОБА_6, визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено та визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 жовтня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено та визнано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65.1 кв. м. спільним сумісним майном, як подружжя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за ОСОБА_5 та 1/2 частині за ОСОБА_6, а в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частку нерухомого майна відмовлено.

23 лютого 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про роз'яснення рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 жовтня 2012 року.

Свою заяву ОСОБА_5 мотивує тим, що сторони змушені були продати 6 травня 2014 року свою квартиру, а приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в тексті договору купівлі-продажу квартири вказала, що квартира на праві особистої приватної власності належить йому з ОСОБА_6 на підставі рішення Апеляційного суду Черкаської області від 10.10.2012 року, право власності на 1/2 частку у праві власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.01.2014 року та зобов'язала сплатити податок на доходи фізичних осіб за відчуження нерухомого майна в сумі 10334,43 грн, що він і зробив, так як без цього нотаріус не посвідчив би договір купівлі-продажу.

У зв'язку з цим, ОСОБА_5 звернувся до ДПІ у м. Черкаси, щоб йому повернули сплачений податок, але йому було відмовлено, так як він не надав безумовних доказів факту не переривання ним права власності на частку квартири, яку він продав понад три роки.

А тому, у своїй заяві про роз'яснення рішення заявник просить апеляційний суд роз'яснити, чи перерваний, чи неперерваний, термін володіння заявником квартири, право власності на яку, як він зазначає, має з 1992 року, і рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10.10.2012 року по справі №22ц/2390/2434/2012 за ним було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 із спільного сумісного майна подружжя.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи та заяву про роз'яснення рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Статтею 221 ЦПК України передбачено, що якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Таким чином, роз'яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності. Судове рішення не може містити положень, що викликають суперечки під час його виконання.

Зміст статті 221 ЦПК вказує на те, що роз'ясненню підлягає рішення, яке має виконуватись як у добровільному порядку, так і примусово. Головною підставою для подання заяви про роз'яснення рішення суду є його незрозумілість, що ускладнює виконання рішення.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до статті 221 ЦПК роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Так, колегією суддів за матеріалами справи встановлено, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 жовтня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким:

- позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено;

- визнано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65.1 кв. м. спільним сумісним майном, як подружжя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за ОСОБА_5 та 1/2 частині за ОСОБА_6;

- відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частку нерухомого майна ( а. с. 133 - 140).

За положеннями п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", апеляційний суд відповідно до статті 221 ЦПК може роз'яснити своє рішення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6. Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, то суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-IV «Про кооперацію», стаття 384 ЦК).

Згідно з пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Як встановлено колегією за матеріалами справи, то ОСОБА_6 отримала свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( а. с. 6).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_5 просив визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65.1 кв. м. спільним сумісним майном, як подружжя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 по 1/2 частині за ним та 1/2 частині за ОСОБА_6.

При цьому, колегія суддів відмічає, що резолютивна частина даного рішення апеляційного суду є чіткою і зрозумілою для сторін, і при цьому не потребує роз'яснення.

Окрім того, дане рішення сторонами виконане у добровільному порядку, тобто, проведено державну реєстрацію права власності на частку у квартирі 31.01.2014 року, про що вказує у своїй заяві заявник ОСОБА_5, і дана квартира відчужена іншій особі 6.05.2014 року за нотаріально посвідченою угодою.

Також, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що відповідно до положень ст.2 Закону України від 11.02.2010, № 1878-VI "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а відповідно до положень ст.19 даного Закону, судове рішення є тільки підставою для реєстрації права на нерухомість.

А тому, доводи заяви про роз'яснення рішення чи є перерваний, чи неперерваний, термін володіння заявником квартири, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 10.10.2012 року по справі №22ц/2390/2434/2012, яким за ним було визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 із спільного сумісного майна подружжя є безпідставними і не підлягають до задоволення, оскільки рішення суду є виконаним, питання про термін володіння та перебування нерухомості у заявника судом апеляційної інстанції не розглядалось і не було заявлено в позовних вимогах позивача, окрім того, ст. 307 ЦПК України визначено повноваження апеляційного суду, однак до повноважень суду апеляційної інстанції не належить повноваження тлумачення норм та положень законодавства після виконання судового рішення, в тому числі і податкового, у зв'язку з чим, за таких обставин, заява про роз'яснення рішення апеляційного суду до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 221, 307, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

В задоволенні заяви ОСОБА_5 про роз"яснення рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання квартири спільною сумісною власністю та розподіл майна подружжя та позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на частку нерухомого майна - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :