АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріМішкіній А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_5,

представників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7,

відповідача ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року позов задоволено./а.с. 157-158/

№ справи 754/14164/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/ 5498/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не враховано те, що докази укладення з ним будь-яких договорів позики або інших письмових зобов'язань фінансового та майнового характеру відсутні. Зазначив, що документи фінансово-господарської діяльності від імені компанії в інтересах якої він працював не можуть бути належним свідченням укладених договорів позики, а розписки від 20.03.14 р. та 07.05.14 р., написані ним під тиском і не посилаються на договір позики, у зв'язку з чим ним також було повернуто 1 000 євро, начебто в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, зазначив, що у відповідності до ст. 231 ЦК України правочин має бути визнаний недійсним, а судом першої інстанції не досліджено дійсних обставин написання розписки 20.03.14 р., яка посилається на виникнення заборгованості у минулому, а з приводу тиску на нього він звертався з відповідними заявами до органів МВС СБ України та прокуратури. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову, стягнувши з ОСОБА_5 на його користь моральну компенсацію у розмірі 2 000 євро.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін по суті і зміні в частині викладення його резолютивної частини, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 20.03.2014 р. ОСОБА_8 написав розписку, відповідно до якої він визнав борг перед фірмою Ex-Con-East, що виник внаслідок його господарської діяльності у розмірі 33 456, 47 євро / а.с. 112/

07.05.2014 р. ОСОБА_8 написав розписку, відповідно до якої він передав суму у розмірі 1 000 євро ОСОБА_6 в рахунок сплати частини боргу перед громадянином ФРН ОСОБА_5 /а.с.5/, зазначивши в розписці, що його борг перед ОСОБА_5 становить 32 456, 44 євро.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ст. 1046 ЦК України про те, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Встановивши, що ОСОБА_8 обставини написання розписки під тиском не доведені, за наслідками перевірки факти вимагання свого підтвердження не знайшли, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що фінансово-господарські документи діяльності фірми ТОВ «АТ-Електронікс», засновником якої він був, не можуть свідчити про його борг, колегія суддів не бере до уваги, оскільки доказів протилежного ОСОБА_8 не надано, зокрема доказів відсутності заборгованості по рахункам за замовлений товар у позивача через посередників.

Крім того, на а.с. 96 міститься розписка від 11.09.2012 р., підписана особисто відповідачем, чого він не заперечував в судовому засіданні, щодо вказаної розписки від нього не було жодних звернень про її написання під тиском. Вказане також свідчить про наявність боргових зобов'язань відповідача перед позивачем.

При розгляді справи в апеляційній інстанції ОСОБА_8 також не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір позики був вчинений проти його волі та в наслідок фізичного чи психологічного тиску із боку позивача, розгляд його заяв органами МВС СБ України та прокуратурою було проведено, за наслідками перевірку закінчено, кримінальне провадження не розпочато. Щодо визнання договору позики у формі розписки недійсним ОСОБА_8 також не звертався.

Таким чином, жодних доказів в порядку ст. 60 ЦПК України, на підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 не надано, а тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції, по суті скасуванню або зміні не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку про те, що виклад резолютивної частини рішення не відповідає вимогам ч. 4 ст. 215 ЦПК України, у зв'язку з чим підлягає зміні, на підставі наступного.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14: «З метою запобігання виникненню неясності при виконанні рішення у його резолютивній частині зазначається точне та повне найменування юридичної особи, прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, відносно яких суд вирішив питання.

Таким чином, при складені тексту резолютивної частини рішення суд першої інстанції повинен був рахувати положення ЗУ "Про виконавче провадження", ст. 18 якого передбачає, що у виконавчому документі повинні бути зазначені, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

З урахуванням цього, в рішенні, що підлягає примусовому виконанню, повинно бути зазначено не лише повні найменування сторін, але й їх адреси та ідентифікаційні коди, та іншу інформацію що ідентифікує сторони та сприятиме швидкому виконанню та виключить можливі умови для виникнення в подальшому спорів в процесі виконавчого провадження по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року - змінити, виславши його резолютивну частину наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві 10.02.2009 р., проживаючого АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, громадянина ФРН, проживаючого у АДРЕСА_2, паспорт НОМЕР_4, виданий 20.05.2014 р. заборгованість у розмірі 32 456, 44 Євро, що у гривневому еквіваленті становить 585 198 грн. 61 коп., та судові витрати у розмірі 3 654 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: