Провадження № 22ц/790/7734/15 Головуючий 1-ї інстанції - Семіряд І.В.
Справа № 638/2384/15-ц Доповідач - Бровченко І.О.
Категорія - про стягнення аліментів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Даниленка В.М., Яцини В.Б.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої та малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

23 лютого 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої та малолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 29 жовтня 1994 року по 28 серпня 2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони разом не мешкають, сумісного господарства не ведуть, доньки сторін мешкають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, так як відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

Відповідач фізично здоровий, працевлаштований, має стабільний, однак мінливий заробіток. При таких обставинах позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок в твердій грошовій сумі, а саме по 2000 гривень щомісяця на утримання кожної дитини, але не менше 30 % пожиточного мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вважаючи, що вказана позивачем щомісячна сума є занадто великою, так як у відповідача мінливий, не регулярний дохід, так як на теперішній час у нього матеріальні ускладнення, він позбавлений можливості забезпечити сплату аліментів у вказаному позивачем розмірі. Крім того, батько відповідача є людиною похилого віку, який також потребує матеріальної допомоги. Відповідач не заперечує проти того, що діти мешкають разом з матір'ю, вони перебувають на її утриманні. У зв'язку з тяжким матеріальним становищем, відповідач згоден виплачувати аліменти на утримання доньок у розмірі 30 % пожиточного мінімуму для дітей відповідного віку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, по 1800 грн. на кожну дитину, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 23 лютого 2015 року.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат та негайного виконання судового рішення відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити, зменшити суму стягнутих аліментів з 1800грн. на кожну дитину до 440 грн. Обґрунтовуючи скаргу посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в оскаржуваній його частині відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також заслухавши пояснення сторін з приводу спірного питання, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не в повній мірі відповідає цим вимогам процесуального закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розмір щомісячних аліментів, що підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача у сумі 1800 грн. щомісячно на кожну дитину, районний суд виходив із того, що саме такий розмір аліментів на утримання дітей, є виваженим, розумним та справедливим з урахуванням нерегулярного, мінливого доходу відповідача та інших обставин справи.

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки в даному випадку цей висновок суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи та суперечить закону.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Обов'язок батьків утримувати свою дитину встановлений державою на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 СК України.

Відповідно до вказаної правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, та незалежним від віку останніх.

Відповідно до ст. 181 СК способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. 182 того ж Кодексу повинен враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За правилами ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 1994 року по 28 серпня 2014 року, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 639 від 24 грудня 1997 року, вчинений відділом РАГС Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова), малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 3636 від 07 серпня 2009 року, вчинений відділом РАЦС по м. Харкову Харківського МУЮ).

Рішенням Дзержинського райсуду м. Харкова від 28 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.а.с. 4, 5, 6 ).

В судовому засіданні встановлено, що доньки сторін мешкають разом з позивачем та з середини 2014 року по теперішній час знаходяться на утриманні матері.

Згідно довідок наданих КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 4» та КЗОЗ «Обласна дитяча клінічна лікарня», малолітня ОСОБА_4 з 2014 року знаходиться під диспансерним наглядом лікарняних закладів з приводу наявних захворювань : пієлонефриту, дизметаболічної нефропатії, панкреатопатії, з приводу чого її призначено періодичне лікування. Догляд за дитиною здійснюється матір'ю, яка виконує всі рекомендації лікарів. Неповнолітня ОСОБА_3 також знаходиться під диспансерним наглядом лікувального закладу з приводу наявного захворювання сколіозу та потребує відповідного лікування ( а.с. 8, 19, 20, 67, 112 ).

З довідки наданої Харківським національним університетом радіоелектроніки неповнолітня ОСОБА_3 наказом № 901Ст від 11 серпня 2015 року зарахована студентом першого курсу вказаного учбового закладу, з денною формою навчання (а.с.111 ).

Відповідно до довідки наданої Інститутом сцинтиляційних матеріалів Національної академії наук України, позивач ОСОБА_2 працює на посаді провідного інженера вказаної установи, її загальна сума доходів за квітень 2014 року по вересень 2014 року становить 20765 грн. 48 коп., за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року загальна сума доходів становить 22722 грн. 35 коп. ( а.с. 73, 74 ).

Крім того, згідно до статуту товариства з обмеженою відповідальністю торговельно-промислової фірма «Бекар ЛТД », засновниками вказаного товариства є позивач ОСОБА_2 з часткою у статутному фонді 15,5% та відповідач ОСОБА_1 з часткою у статутному фонді 85,5% ( а.с. 11, 12 ).

З довідок, наданих ТОВ ТПФ « Бекар ЛТД » вбачається, що відповідач ОСОБА_1 працює директором вказаного товариства, загальна сума доходів за період з червня 2014 року по листопад 2014 року становить 3666 грн. 87 коп., за період з січня 2015 року по серпень 2015 року сума доходів становить 487 грн. 20 коп. ( а.с. 10, 126 ).

Відповідно до довідок, наданих ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківської області, відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем та перебував на спрощеній системі оподаткування 2 групи та сплачував щомісячно єдиний податок. Згідно наданої ОСОБА_1 податкової декларації, сума доходу за період з 01 січня 2014 року по 26 листопада 2014 року складає 480000 грн.

За період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року ФОП ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність по спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. За вказаний період ОСОБА_1 надав податкову декларацію, з даними про відсутність доходу від здійснення підприємницької діяльності ( а.с. 9, 127 ).

Досліджені в судовому засіданні довідки про наявні у відповідача доходи від його діяльності за період 2014-2015 років, свідчать про те, що у відповідача мінливий, не регулярний дохід. Даний факт не заперечувався сторонами по справі.

Крім того, матеріали цивільної справи не містять будь-яких об'єктивних, належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що матеріальний та фінансовий стан відповідача ОСОБА_1 є достатнім для того, щоб сплачувати аліменти на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання їх доньок у визначеному районним судом розмірі.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року в оскаржуваній його частині не може бути визнане цілком обґрунтованим та справедливим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити це судове рішення, зменшивши розмір щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 з 1800 грн. щомісяця на кожну дитину до 900 грн., зважаючи на те, що така сума, хоча й не є достатньою для повного забезпечення потреб дитини, але буде суттєвим прибутком у матеріальних витратах позивачки на утримання останньої та не стане непомірним тягарем для відповідача, як платника аліментів.

При цьому судова колегія вважає доцільним зазначити, що прийняте апеляційним судом у справі рішення будь-яким чином не позбавляє позивачку ОСОБА_2 права на звернення в подальшому до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на утримання їх спільних доньок, у разі зміні матеріального становища платника аліментів в кращу сторону, відповідно до ст. 192 СК України та наявності відповідних доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Той факт, що діти сторін по справі боліють та медичного догляду відповідно до вимог ст. 185 СК України може бути підставою для участі батьків у додаткових витратах на дитину.

Крім того, стягуючи з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції помилково послався на те, що розмір аліментів повинен бути не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки ст. 184 СК України це не передбачено. Суд не врахував вимоги ч. 2 ст. 184 СК України про те , що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 180, 181, 184 СК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2015 року змінити.

Зменшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 1800 грн. на кожну дитину до 900 грн.

Виключити із резолютивної частин рішення слова: « але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -