АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів -Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про поновлення порушених авторських прав,стягнення компенсації,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення порушених авторських прав шляхом стягнення грошової компенсації.

Зазначала, що у 2011 році вона своєю творчою працею створила картину, на якій зображено дитину - ангела в білому одязі, з маленькими крилами за спиною, не пропорційною до тіла великою головою, зі світлим волоссям, на задньому рожевого кольору фоні зображені метелики, зверху картини розміщено білим кольором напис «ІНФОРМАЦІЯ_2…» Її авторство підтверджується підписом на оригінальному примірнику твору, у нижньому лівому куті якого зазначено «ОСОБА_1».

07.04.2014 року у належному фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (торговельний центр), зафіксовано факт реалізації товару - магніту сувенірного «ІНФОРМАЦІЯ_1» в поліетиленовій упаковці, на лицьовій стороні якого без її дозволу зображена одна з її робіт - «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Посилаючись на те, що відповідач порушив її авторські права шляхом розповсюдження без її дозволу контрафактних примірників твору, просила суд поновити порушені її авторські права шляхом стягнення з ФОП ОСОБА_2 компенсації у розмірі 12 180,00 грн.

Судом до участі у справі як третьою особою притягнуто фізичну особу-підприємця ОСОБА_3

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.11.2014 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та

Справа №755/11550/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1945/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильну оцінку зібраних у справі доказів та правильне застосування норм матеріального і процесуального права.

На обґрунтування своїх доводів зазначав, що судпершої інстанції безпідставно не прийняв до уваги встановлені рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.07.2014 р. обставини щодо придбання у відповідача цього ж товару, чим підтверджується порушення авторських прав позивача.

Вказував, що суд дійшов помилкового висновку про те, що наявний в матеріалах справи доказ - СД-диск із відеозйомкою, який підтверджує продаж сувенірного магніту із використання зображення твору ОСОБА_1 є неналежним доказом та таким, що порушує особисті немайнові права фізичної особи (продавця), посилаючись на те, що така відеозйомка здійснювалася невідомою особою таємно, без надання дозволу та згоди особи, яка потрапила на відео.

Стверджував, що суд не звернув увагу на його доводи, що відеозйомка проводилась ним особисто з мобільного телефону не з метою порушення особистих немайнових прав відповідача чи поширення конфіденційної інформації про нього, а за зверненням позивачки з метою фіксації порушення її майнових прав як автора твору та як споживача. До того ж, така відео зйомка відбувалась у публічному місці - магазині, у якому відсутня заборона на фото-, відео зйомку, і наявні камери відео спостереження, які здійснюють відео зйомку за відсутності згоди відвідувачів магазину.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник відповідачки ФОП ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними

Третя особа ФОП ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є автором твору образотворчого мистецтва - картини, на якій зображено дитину - ангела в білому одязі, з маленькими крилами за спиною, не пропорційною до тіла великою головою, зі світлим волоссям, на задньому рожевого кольору фоні зображені метелики, зверху картини розміщено білим кольором напис «ІНФОРМАЦІЯ_2…». У нижньому лівому куті картини зазначено: «ОСОБА_1». Зазначений факт, як зазначив суд, ніким не оспорювався.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка ФОП ОСОБА_2 здійснювала продаж саме твору позивачки, який є її інтелектуальною власністю.

З таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору твору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

За змістом ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на піставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1, її представник надав копію образотворчого твору позивачки «ІНФОРМАЦІЯ_2…»; ксерокопію штрих-коду товару - магніту сувенірного призначеного для декорування інтер'єру, виробником та постачальником якого є ОСОБА_3, дата виготовлення 10.2013 р.; чек, виданий в магазині мережі «ІНФОРМАЦІЯ_3» від 07.04.2014 р. №SEV000000492 з зазначенням найменування товару - магніт сувенірний «ІНФОРМАЦІЯ_1» ціною 7,49 грн.; квитанцію про оплату зазначеного товару (до оплати 7,49 грн., всього - 7,12 грн.), а також СД-диск із відеозйомкою, який підтверджує продаж магніту сувенірного «ІНФОРМАЦІЯ_1» із використання зображення твору ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2…».

Крім того представник позивачки посилався на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.07.2014 р., яким встановлено, що 07.04.2014 р. ОСОБА_7 (який є представником позивача у зазначеній цивільній справі) придбав у відповідача ФОП ОСОБА_2 у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 магніт сувенірний «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_2…»), зображення на якому є одним із творів ОСОБА_1

В запереченнях на позов, представник ФОП ОСОБА_2 вказував на те, що товар під назвою «магніт сувенірний «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_2…») із вказаним у позовній заяві штрих-кодом у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» відсутній і 07.04.2014 р. не реалізовувався. Натомість під назвою «магніт сувенірний «ІНФОРМАЦІЯ_1», як зазначено у наданому позивачем чеку, в магазині відповідача реалізовувався магніт сувенірний «ІНФОРМАЦІЯ_1» із зображенням іншої дівчинки-ангела.

За змістом ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків показань свідків, письмових доказів речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відхиляючи надані представником ОСОБА_1 докази, суд першої інстанції обґрунтовував свій висновок накладною від 27.02.2014 р., з якої убачається, що ФОП ОСОБА_3 поставила ФОП ОСОБА_2 товар на суму 77,50 грн., серед якого є п'ять сувенірних магнітів «ІНФОРМАЦІЯ_1», а також письмовими поясненнями ФОП ОСОБА_3, яка стверджувала, що вона дійсно поставила в магазин «ІНФОРМАЦІЯ_3» ОСОБА_2 магніти сувенірні але з іншим зображенням дівчинки-ангела, ніж зображено на картині «ІНФОРМАЦІЯ_2…», на підтвердження чого надала копію фотознімку.

Разом з тим в наданій представником відповідача копії накладної не зазначено, які саме магніти сувенірні «ІНФОРМАЦІЯ_1» були поставлені ФОП ОСОБА_3, не міститься номера накладної та підпису особи яка передала товар, а письмові пояснення ФОП ОСОБА_3 з прикладеним до нього копією фото магніту сувенірного з зображенням іншої дівчинки-ангела, не є допустимим доказом.

Не приймаючи до уваги як допустимий доказ, наданий представником позивача СД-диск із відеозйомкою на підтвердження придбання у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» магніту сувенірного - «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_2…»), суд послався на те, що зазначений доказ позивач отримав з порушенням вимог цивільного законодавства, що регулює захист особистих немайнових прав, зокрема право особи на зйомку за її згоди, невтручання в її особисте життя, та з порушенням ст.21 Закону України «Про інформацію» щодо розповсюдження конфіденційної інформації про фізичну особу.

Разом з тим, суд не урахував доводи представника позивача про те, що фіксація порушень авторських прав позивачки здійснювалась ним особисто відкрито на мобільний телефон у громадському місці, яким є магазин, що не заборонено чинним законодавством, і не є порушенням особистих майнових чи немайнових прав відповідачки, чи розповсюдженням щодо неї конфіденційної інформації про її особисте життя чи її професійну діяльність.

Зазначене підтверджується самим відео, на якому відображено лише процес придбання у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» магніту сувенірного «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_2…»), фіксація цього товару, його штрих-коду, чеку та квитанції про оплату. Будь-яке зображення на відео самої відповідачки відсутнє.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Разом з тим згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах чи інших заходах публічного порядку.

Діяльність відповідача підпадає під поняття публічного характеру, оскільки вона здійснює роздрібну торгівлю у магазині, що є загальнодоступним для покупців громадським місцем. На відео відсутня будь-яка інформація про відповідачку, її майновий стан чи про діяльність належного їй магазину.

З огляду на наведене, помилковим є висновок суду про те, що наданий представником позивача СД-диск із відеозйомкою, який підтверджує продаж магніту сувенірного «ІНФОРМАЦІЯ_1» із використання зображення твору ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2…», є недопустимим доказом.

Також суд помилково вважав неналежним доказом рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.07.2014 р. у справі за позовом ОСОБА_7 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача обставини, яким встановлено, що 07.04.2014 р. ОСОБА_7 (який є представником ОСОБА_1 у зазначеній цивільній справі) придбав у відповідача у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 магніт сувенірний «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_2…») вартістю 7,12 грн.

Зазначені обставини встановлені в тому числі і щодо особи, яка брала участь у справі - ФОП ОСОБА_2, а тому в сукупності з іншими у справі доказами підтверджують, що у належному їй магазині 07.04.2014 р. було реалізовано магніт сувенірний «ІНФОРМАЦІЯ_1» (ІНФОРМАЦІЯ_2»).

Те, що автором твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» («ІНФОРМАЦІЯ_2…») є ОСОБА_1, представник відповідача не заперечував, як і не оспорював, що на магніті сувенірному міститься зображення саме цього твору, а лише заперечував наявність такого товару у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_3» та його реалізацію.

За змістом п.«г» ч.1 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N 3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 довів наявність у позивача авторського права на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2…» та факт його порушення, оскільки вона не надавала згоди на використання цього твору на сувенірному магніті та його реалізацію (продаж).

Відповідачка не довела дотримання нею авторських прав позивачки.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз.2 п.44 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 р. «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Ураховуючи наведене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

При вирішенні питання про розмір компенсації, колегія суддів ураховує, що заявлений позивачкою розмір 12 180,00 грн. є мінімальним виходячи з положень п.»г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (10 мінімальних заробітних плат та розміру однієї мінімальної заробітної плати на час звернення до суду - 1218,00 грн.).

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати понесені по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про стягнення компенсації за порушених авторських прав, задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (02139, АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2. ІПН НОМЕР_2) грошову компенсацію у розмірі 12 180,00 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді: