Номер провадження: 22-ц/785/720/15
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Артеменко І.А.

- Сватаненко В.І.

при секретарі - Фабіжевській Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", за участю третіх осіб профспілки робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілки професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, незалежної профспілки працівників Іллічівського морського торговельного порту про визнання незаконним наказу, скасування наказу, за апеляційною скаргою державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року , - в с т а н о в и л а :

Позивачка, звернувшись 27 серпня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 19 лютого 2014 року ДП "Іллічівський морський торговельний порт" видав наказ №110 "Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту", яким з 1 червня 2014 року ліквідовано структурний підрозділ "Службу порту" та створено структурний підрозділ "Відділ побуту", вивільнені працівники підлягали вивільненню з підстав скорочення. Позивачка зазначила, що після перемов профспілки з адміністрацією щодо звільнення вивільнених працівників ДП "Іллічівський морський торговельний порт" видано наказ №322-0 від 3 липня 2014 року, яким її перемістили майстром ЖЄС відділу побуту з оплатою праці згідно з штатним розписом з 32-х годинним робочим тижнем та збереженням середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів. Позивачка вважає, що наказ №322-0 від 3 липня 2014 року видано з порушенням вимог статті 32 КЗпП України, так як змінено лише назву структурного підрозділу без змін в організації виробництва та праці, з порушенням визначеного статтею 56 КЗпП України порядку введення неповного робочого часу. Посилаючись на вказані обставини, зменшення заробітної плати з огляду на неповний робочий час, позивачка після уточнення 21 жовтня 2014 року вимог просила визнати незаконним та скасувати наказ №322-0 від 3 липня 2014 року в частині переміщення її майстром житлово-експлуатаційного сектору з оплатою за штатним розписом та 32-х годинним робочим тижнем.

Відповідач ДП "Іллічівський морський торговельний порт" позов не визнав.

Треті особи підтримали позивача.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року позов задоволено. Наказ директора ДП ІТП за №322-О від 03 липня 2014 р. в частині постійного переміщення ОСОБА_3 майстром ЖЄС з оплатою за штатним розкладом із доплатою та з 32 -х-годинним робочим тижнем визнано незаконним та скасовано. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ДП "Іллічівський морський торговельний порт" просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Неправильність рішення суду апелянт мотивував порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з врахуванням змін в організації виробництва і праці службою побуту, системи оплати праці, режиму роботи, встановлення неповного робочого часу, з яким позивачка не погодилась , переміщення позивачки майстром ЖЄС відділу побуту з оплатою за штатним розписом та 32-х годинним робочим тижнем є незаконним, тому дійшов висновку про визнання наказу №322 від 3 липня 2014 року в частині переміщення ОСОБА_3 незаконним та скасував такий.

Висновки суду не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Статтею 32 КЗпП України врегульовано порядок переведення на іншу роботу та зміну істотних умов праці.

Так, частиною 1 статті 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві допускається тільки за згодою працівника. При цьому частиною 2 цієї статті визначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Заборона на переміщення застосовується лише в разі, якщо робота, на яку переміщується працівник, йому протипоказана за станом здоров'я.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (ч.3 ст.32 КЗпП України). Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч.4 ст.32 КЗпП України).

Встановлено, що у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про морські порти України", на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 року №133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури України від 19 березня 2013 року №163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" була проведена 13 червня 2013 року реорганізація державних підприємств морського транспорту, в тому числі й ДП "Іллічівський морський торговельний порт" шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків щодо них та утворено ДП "Адміністрація морських портів України". Проведення реорганізації призвело до розподілу функцій між державними підприємствами морського транспорту, що потягло зміни в організації виробництва та праці. Крім того, змінилася кон'юнктура ринку, що вплинула на обсяги транзитних перевезень, обумовлені скороченням зовнішньоекономічних контрактів, розвитком транспортної інфраструктури країн-конкурентів, світовою кризою у певних сегментах економіки тощо. Проведення реорганізації ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та зміна кон'юнктури ринку призвели до зміни в структурі та розмірі дохідної частини підприємства та, відповідно, погіршення його фінансового стану, що підтверджено звітами про фінансові результати роботи за 2013, 2014 роки .

Статутом ДП "Іллічівський морський торговельний порт" визначено основні напрямки і види діяльності порту (організація та виконання вантажно-розвантажувальних робіт і обробка транспортних засобів, зберігання вантажів та здійснення складських операцій з вантажами і товарами, транспортно-експедиційне обслуговування власників вантажів, оформлення транспортної документації та інше), а також інші додаткові види діяльності, що пов'язані з експлуатацією, обслуговуванням, ремонтом складів, баз, будівель, інженерних мереж тощо.

21 січня 2014 року начальником соціальної служби порту надано техніко-економічне обґрунтування реорганізації підрозділів соціальної служби за №10/15-11, де вказано про доцільність реорганізації служби побуту у відділ, приведення штату відділу у відповідність з обсягом робіт, що виконуються, вирішення питання працевлаштування штату, що вивільняється. Даному передувало передання підприємством об'єктів загального призначення порту, інженерних мереж, дошкільних закладів, адміністративних будівель, інших об'єктів у комунальну власність міста, на баланс органів державної та виконавчої влади, інших підприємств, а також виведення ряду об'єктів з експлуатації.

Скорочення кількості та обсягу загальних питань, якими займалася служба побуту, скорочення кількості об'єктів утримання і обслуговування службою, зменшення об'єму і характеру робіт, що виконується працівниками служби, є доказом наявності змін в організації виробництва і праці та спростуванням доводів позивача про відсутність таких змін.

Наказом ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від 19 лютого 2014 року №110 "Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту" створено з 1 червня 2014 року структурний підрозділ "Відділ побуту", ліквідовано з 1 червня 2014 року структурний підрозділ "Служба побуту" зі всіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис, зі здійсненням відповідно до статті 49-2 КЗпП України звільнення працівників, робочі місця та посади яких скорочено (а.с.32-33).

Наказом ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від 3 липня 2014 року №322-О позивачку переміщено постійно з 3 липня 2014 року майстром ЖЕС в підрозділ "Відділ побуту" з оплатою за штатним розписом, з 32-х годинним робочим тижнем, зі збереженням середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів (режим роботи денний з п'ятиденним робочим тижнем) (а.с.27).

Поняття "переміщення" визначено в частині другій статті 32 КЗпП України, згідно якої не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому самому підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. У разі переміщення трудова функція та місце роботи на відміну від переведення, не змінюються, змінюється лише конкретне робоче місце, конкретний структурний підрозділ (відділ), доручається робота на іншому механізмі чи агрегаті тощо. Переміщення не потребує згоди працівника, лише забороняє роботодавцю переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У сенсі роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 (зі змінами та доповненнями) переміщення повинно бути мотивованим та зумовлено інтересами виробництва.

Таким чином, зміст наказу від 3 липня 2014 року №322-О, обставини, що передували виданню наказу, вказують на те, що підприємство здійснило переміщення позивача, що у сенсі положень частини 2 статті 32 КЗпП України не потребує його як працівника згоди. Переміщення є мотивованим, зумовлено інтересами виробництва, позивача переміщено на тому ж підприємстві в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості у межах спеціальності, кваліфікації та посади. Посилання позивачки на необхідність її згоди безпідставні, оскільки має місце не переведення відповідно до частини 1 статті 32 КЗпП України, а переміщення, передбачене частиною 2 статті 32 КЗпП України.

Частиною 3 статті 32 КЗП України передбачено, що у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. До змін істотних умов праці належить зміна систем і розмірів оплати праці, пільг, компенсацій, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, розрядів, найменування посад тощо. Про зміну істотних умов праці працівник має бути попереджений письмово не пізніше ніж за два місяці.

Наказом № 322 від 3 липня 2014 року позивачку та ряд інших працівників переміщено до відділу побуту з 32-х годинним робочим тижнем. Адміністрація підприємства завчасно ознайомила та, відповідно, попередила позивачку як і інших працівників зі змінами істотних умов праці, довела до відома графік виходу на роботу у режимі неповного робочого часу. Відмова позивачки поставити свій підпис на підтвердження ознайомлення зі змінами умов праці зафіксована актами, відтак, відсутність підпису не доводить порушення підприємством вимог закону про письмове попередження працівника. Крім того, слід зазначити, що зміни в організації виробництва і праці на підприємстві в цілому були достовірно відомі всім працюючим, ці зміни були наявні та суттєві, адміністрація підприємства зважаючи на позицію профспілки та бажання самих працюючих вжила всіх можливих заходів для працевлаштування працівників в нових умовах, а не звільнила таких.

Зміни суттєвих умов праці, передбачені частиною 3 статті 32 КЗпП України та обумовлені змінами в організації виробництва і праці, надають адміністрації підприємства право на встановлення неповного робочого часу без погодження працівника. За таких обставин, доводи позивачки про встановлення неповного робочого часу не за угодою сторін як то передбачено частиною 1 статті 56 КЗпП України, не приймаються, так як в даному випадку має місце не встановлення неповного робочого часу відповідно до положень частини 1 статті 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом, а реалізація підприємством права на встановлення неповного робочого часу без погодження працівника в порядку процедури змін суттєвих умов праці, передбаченої частиною 3 статті 32 КЗпП України з огляду на наявність змін в організації виробництва і праці.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, в грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків) (ст.ст.1,2 Закону України "Про оплату праці"). Неповний робочий час може встановлюватися на певний період (на визначений строк) або без обмеження строком. Оплата праці у випадку неповного робочого часу проводиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників (ч.ч.2,3 ст.56 КЗпП України).

Оплата роботи, яку виконує ОСОБА_3 , проводиться з огляду на встановлений неповний робочий час відповідно до розміру виконаної роботи та відпрацьованого часу, відтак, доводи позивача про неправомірне зменшення заробітної плати безпідставні.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази мають бути належними та допустимими, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка не довела порушення своїх трудових прав, натомість ДП "Іллічівський морський торговельний порт" обґрунтував обставини щодо переміщення позивачки , надав докази зміни в організації виробництва і праці та обумовлене цим право зміни істотних умов праці, в тому числі й право без погодження працівника зміни розміру і системи оплати праці, режиму роботи, встановлення неповного робочого часу, оплати праці пропорційно відпрацьованому часу тощо.

Правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , - в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" про визнання незаконним наказу, скасування наказу - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко