Провадження № 2/127/3842/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» та Кредитної спілки «Істок», про відшкодування шкоди в порядку регрессу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в травні 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регрессу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2011 року близько 17:45 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода. Відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Грушевського в м. Вінниці, здійснюючи рух заднім ходом не переконався в безпеці руху, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Тойота», д.н.з АВ7344ВН, внаслідок чого відбулося зіткнення. Вину відповідача у скоєнні ДТП підтверджує постанова Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.03.2011 року (а.с. 9).

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Тойота», д.н.з АВ7344ВН, який був під керуванням ОСОБА_2 та який належить ОСОБА_3. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту № 11/31 складає 9685 грн. 97 коп..

Транспортний засіб «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, було застраховано його власником, ОСОБА_4 у ЗАТ «Український страховий дім» згідно договору № НТ/10/0093-Вн-0100 від 08.09.2010р., тому ЗАТ «Український страховий дім», виплативши страхове відшкодування в сумі 8071,64 грн. шляхом перерахування 5251,34 грн. на рахунок ОСОБА_4, та зарахування 2820,30 грн. в рахунок несплачених страхових платежів, звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ПАТ «СТ «Гарантія» про стягнення в порядку суброгації 8071,64 грн..

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.04.2014р. по справі № 910//1768/14 позов було задоволено частково, а саме: стягнуто з ПАТ «СТ «Гарантія» на користь ПрАТ «Український страховий дім» 7561,64 грн. страхового відшкодування.

На підставі постанови про відкриття провадження № 910/1768/14 від 23.05.2014 року, позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 9273 грн. 20 коп. (7561,64 шкода в порядку регресу та 1711,56 грн. судовий збір), що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2014 року (а.с. 15).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1191 ЦК України «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом».

З цих підстав позивач звернувся до суду з позовом та просив його задовольнити.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, подавши заперечення про позову. При цьому вказав, що позивачем пропущено строки позовної давності та заявлено позов до неналежного відповідача, оскільки власником транспортного засобу є кредитна спілка «Істок», а він виконував обовязки заступника начальника служби безпеки КС «Істок».

Треті особи Приватне акціонерне товариство «Український страховий дім» та Кредитна спілка «Істок», які належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, в звязку з чим суд розглянув справу у їх відсутність.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши і оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

22.02.2011 року близько 17:45 год. відбулась дорожньо-транспортна пригода. Відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вул. Грушевського в м. Вінниці, здійснюючи рух заднім ходом не переконався в безпеці руху, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль «Тойота», д.н.з АВ7344ВН, внаслідок чого відбулося зіткнення. Вину відповідача у скоєнні ДТП підтверджує постанова Замостянського районного суду м. Вінниці від 10.03.2011 року.

Транспортний засіб «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2, було застраховано його власником, ОСОБА_4 у ЗАТ «Український страховий дім» згідно договору № НТ/10/0093-Вн-0100 від 08.09.2010р., тому ЗАТ «Український страховий дім», виплативши страхове відшкодування в сумі 8071,64 грн. шляхом перерахування 5251,34 грн. на рахунок ОСОБА_4, та зарахування 2820,30 грн. в рахунок несплачених страхових платежів, звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ПАТ «СТ «Гарантія» про стягнення в порядку суброгації 8071,64 грн..

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.04.2014р. по справі № 910//1768/14 позов було задоволено частково, а саме: стягнуто з ПАТ «СТ «Гарантія» на користь ПрАТ «Український страховий дім» 7561,64 грн. страхового відшкодування.

На підставі постанови про відкриття провадження № 910/1768/14 від 23.05.2014 року, позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 9273 грн. 20 коп. (7561,64 шкода в порядку регресу та 1711,56 грн. судовий збір), що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.06.2014 року (а.с. 15).

Відповідно до трудової книжки АЕ № 180992 відповідач з 03.05.2006 року до 21.05.2012 року працював у Кредитній Спілці «Істок» на посаді заступника начальника служби безпеки (а.с. 63).

Відповідно до полісу № ВЕ/3925889 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальник КС «Істок» (а.с. 8).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, на думку ОСОБА_1, перебіг строку позовної давності за спірними зобовязаннями починається з моменту виникнення страхового випадку.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 6 статті 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання.

Так, у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому згідно постанови пленуму Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі ? з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

За таких обставин суд вважає, що посилання відповідача на пропуск строку позовної даності є безпідставним, а позов подано в межах трирічного терміну з моменту виплати страхового відшкодування.

Отже, відповідно до вищенаведених вимог закону ПАТ «СТ «Гарантія» після виплати страхового відшкодування отримало право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

У відповідності до загальних положень про відшкодування шкоди параграфу 1 глави 82, передбачених ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Згідно п. 38.2.1. ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «СТ «Гарантія» після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1172 юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Таким чином, загальними правилами відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, необхідна низка умов, а саме наявність загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини; та перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо і завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків.

ОСОБА_1, з вини якого заподіяна шкода, на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився з КС «Істок» в трудових відносинах, і шкода, заподіяна ним у звязку з виконанням трудових (службових) обов'язків. При цьому суд виходить з тих міркувань, що відповідач представляв інтереси кредитної спілки «Істок» щодо стягнення заборгованості за невиконання кредитних договорів. ДТП відбулось в м. Вінниці по вул. Грушевського, а за адресою: м. Вінниця, вул. Грушевського, 17, розташовувались районні в місті суди та відділи Державної виконавчої служби. Це підтверджується також і тим, що ОСОБА_1 як працівника кредитної спілки включено до списку осіб, цивільно-правова відповідальність яких застрахована підприємством. За таких обставин, покладення обов'язку по відшкодуванню шкоди на ОСОБА_1 суперечить положенням чинного законодавства.

Згідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну її при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦПК України юридична та фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Таким чином КС «Істок» повинна відшкодувати шкоду завдану їхнім працівником.

Крім того, в абзаці 3 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам розяснено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси.

Аналіз норм ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Положення ст.ст. 1187, 1188, 1172 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Суд також звертає увагу, що як підтвердження позовних вимог позивачем надано копію полісу № ВЕ/3925889 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак відповідач поставив під сумнів існування такого полісу взагалі та зокрема відомостей щодо зазначення в ньому ОСОБА_1 як застрахованої особи. Також вказав на невідповідність полісу вимогам законодавства, зокрема відсутності назви страховика, його адреси, номеру телефону та печатки страхового товариства, яка засвідчує підпис та повноваження страховика. Крім того, в копії полісу в порушення вимог ст. 982 ЦК України відсутні умови договору страхування, такі як страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку, розмір страхового платежу та строки його сплати. Всупереч вимогам ст. 64 ЦПК України позивачем оригінал надано не було.

Також згідно досудової вимоги № 113/15 від 19.01.2015 року СТ «Гарантія» зверталось до ОСОБА_1 та запропонувало надати документи, які підтверджують виконання трудових обовязків на момент ДТП (копію трудової книжки тощо). В ході судового розгляду відповідачем надано копію трудової книжки, однак позивачем даний доказ до уваги взято не було. Зокрема, не ставилось питання щодо залучення належного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому судом було залучено в якості третьої особи КС «Істок», представник якої в жодне судове засідання не зявився та зокрема не спростував факту заподіяння шкоди під час виконання відповідачем своїх трудових (службових) обов'язків

За таких обставин суд приходить до переконливого висновку, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України ЦК України, ст. 38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» та Кредитної спілки «Істок», про відшкодування шкоди в порядку регрессу залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя