АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Стріла», третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИЛА:

11 квітня 2014 р. позивач звернувся з позовом до суду до відповідача про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна за набувальною давністю.

Свої вимоги обґрунтував тим, що його батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

На час своєї смерті батько позивача проживав та був зареєстрований у АДРЕСА_1.

Після смерті батька він як син та спадкоємець по закону першої черги звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому листом Першої Київської нотаріальної контори №2255/02-14 від 28.03.12р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену кватиру через відсутність правовстановлюючих документів на неї.

Спірна квартира знаходиться у будинку, який обслуговує житлово-будівельний кооператив «Стріла».

Проживання батька позивача - ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 з 19.04.1991 по 15.07.2011 підтверджується довідкою ЖБК «Стріла» від 21.11.2011 за № 47.

Квартира була надана батькові у зв'язку з обміном, що підтверджується довідкою ЖБК «Стріла» від 22.12.2011 за №75. Підставою для вселення батька позивача, в спірну квартиру, був обмінний ордер на жиле приміщення виданий виконавчим органом Київської міської ради від 01.03.1991 за № 531.

Право власності на вказану квартиру ОСОБА_3 не зареєстрував.

Позивач вважає, що батько користувався спірною квартирою більше 10 років, а тому набув право власності на неї за набувальною власністю.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог.

Справа №759/6421/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/495/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Свої вимоги обґрунтував порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення апелянта та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач є сином ОСОБА_3. Вказані обставини були встановлені рішенням Києва-Святошинського суду Київської області від 19 липня 2013 р. Рішення набрало законної сили 10 липня 2013 року (а.с. 10).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Після його смерті залишилась квартира АДРЕСА_1.

28 березня 2012 року син померлого ОСОБА_1 звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 57). Однак йому було відмолено листом від 28 березня 2012 року та повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 неможливо, так як у позивача відсутні документи, які підтверджують право масності на вказану квартиру (а.с. 11).

Довідкою від 21 листопада 2011 року виданою ЖБК «Стріла» підтверджено, що ОСОБА_3 який ІНФОРМАЦІЯ_4, проживав АДРЕСА_1 з 19.04.1991 року по 15.07.2011 року (а.с. 12). Членом ЖБК «Стріла» не був, пайовий внесок не сплачував, власником квартири став після смерті батьків які отримали її за обмінним ордером де він постійно проживав та був прописаний з 19.04.1991 по 15.07.201 1 рік (а.с. 13).

Суд першої інстанції встановив, що згідно з інформацією, наданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна № 54367 (И-2011) від 07.12.2011 року, квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована (а.с.56).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно «володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років. набуває право масності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач, є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом.

Те саме встановлено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».

Суд першої інстанції вірно встановив, що позов не містить у собі обставин щодо визначення моменту набуття права власності позивачем на вищевказану квартиру за правилами ст. 344 ЦК України та обставин і подій, що дали б можливість суду перевірити наявність сукупності обставин (тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном як своїм власним), що давали б підстави позивачу для набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до положень ст. 344 ЦК.

Колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов до вірного правового висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді