Справа № 569/5621/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката Кисельової М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу між подружжям та стягненням аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала і просить суд розірвати її шлюб з ОСОБА_4., зареєстрований 05 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1681, та стягнути з ОСОБА_4. на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 800 гривень щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 жовтня 2008 року уклала шлюб з відповідачем, від якого вони мають дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. У липні 2014 року відповідач розірвав з нею всі стосунки і пішов з помешкання, де вони спільно проживали. З того часу відповідач ні її, ні дочку не відвідує, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дитини. За таких обставин збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем виключає повністю, що, на її думку, є підставою для розірвання шлюбу. Оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального забезпечення дитини, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 800 гривень щомісячно. Коли вони проживали разом відповідач працював водієм і приносив додому щотижня в середньому 600 гривень, а тому вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначеній нею сумі.

Відповідач ОСОБА_5, будучи оповіщеним у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, подав суду письмові заперечення на позовну заяву.

Представник відповідача адвокат Кисельова М.І. в судовому засіданні позов визнала частково.

Підтримавши заперечення відповідача, позов у частині розірвання шлюбу визнала повністю та пояснила, що відповідач ОСОБА_4. згідний на розірвання шлюбу, оскільки вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе.

Позов у частині стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі 800 гривень щомісячно визнала частково. Не заперечуючи необхідності сплати відповідачем аліментів на утримання дитини, посилається на те, що відповідач фізично не спроможний сплачувати аліменти у вказаній позивачем сумі. Відповідач офіційно працевлаштований водієм у ФОП ОСОБА_7 і його щомісячний доход становить 1218 гривень, іншого джерела доходів не має. За місцем реєстрації відповідач не проживає та орендує житло. За таких обставин просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Крім того зазначає, що відповідач, залишаючи дружину з дитиною, добровільно лишив все набуте за роки подружнього життя майно дитині та дружині.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони з 05 жовтня 2008 року перебувають у шлюбі, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони з липня 2014 року разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, не піклуються один про одного і спільного господарства не ведуть. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені.

Судом встановлено, що за таких обставин подальше спiльне життя подpужжя i збеpеження шлюбу супеpечило б iнтеpесам як позивача, так і відповідача, що мають для них iстотне значення, а тому шлюб мiж стоpонами необхiдно pозipвати. При цьому суд враховує, що відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, про що зазначив у своїх запереченнях на позовну заяву.

Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини, яка проживає разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання.

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно статті 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

На заперечення позовних вимог в частині розміру аліментів відповідач надав суду довідку про доходи, з якої слідує, що відповідач працює водієм у ФОП ОСОБА_7 і його щомісячний доход становить 1218 гривень.

Наявність інших обставин, що мають істотне значення і які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров'я відповідача, наявність у нього інших, крім дочки ОСОБА_5, утриманців, тощо), судом не встановлена.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01 січня 2015 року встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 1286 гривень на одну особу в розрахунку на місяць.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у розміні саме половини встановленого прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Шлюб мiж ОСОБА_2 і ОСОБА_4, зареєстрований 05 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1681, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Рівне Рівненської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 642 (шістсот сорок дві) гривні 00 копійок щомісячно, починаючи з 08 квітня 2015 року і до повноліття дитини.

Рiшення в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 26 травня 2015 року.

Суддя: Куцоконь Ю.П.