Справа № 329/434/15-ц
Провадження 2/329/270/2015
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
26 травня 2015 року смт. Чернігівка
Чернігівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого судді Поди Н.М., при секретарі Сивак В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення,
В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити, не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження.
Відповідач, ОСОБА_1 двічі в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила. Також до суду відповідачкою не надано заяву про розгляд справи без її участі та заперечення на позов. За згодою позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає ст.224 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України в зв'язку із неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково , з наступних підстав.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. ст. 1054, 1049, 1050 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу визначені кредитним договором суму кредиту, проценти, комісії за користування кредитом.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення , незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано (ч.1 ст. 20 ЗУ «Про заставу». Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави (ч.6 ст.20 ЗУ «Про заставу»).
Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно ч. 3 ст. 576 ЦК України права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюється на її приналежності, якщо інше не встановлено договором.
У п. 17.9 кредитно-заставного договору зазначено, що предмет застави належить позичальнику на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Предмет застави передається в заставу разом із його приналежностями згідно технічної документації.
Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі.
Між тим, відповідно до пунктів 12.2.1 та 12.2.2 кредитно-заставної угоди між сторонами, в разі настанні події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про зазначену подію та реєструє в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Позичальник зобов'язаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом прийому-передачі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що банк направляв відповідачу лист, в якому повідомляв про порушення нею зобов'язань за договором та наслідки такого порушення. Однак, ОСОБА_1 не усунула зазначені порушення та не передала у володіння банку автомобіль. Отже, позовна вимога банку про вилучення у відповідача транспортного засобу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону;
Також в ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" законодавець визначив судове звернення стягнення на предмет застави та досудове врегулювання спору відповідно до вимог ст. 26 цього Закону, за якою одним із способів позасудового звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
За таких обставин, позовні вимоги про звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення заборгованості шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені застоводавця підлягають до задоволення, оскільки підтверджені матеріалами справи та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства
Разом з тим вимоги банку про вилучення у відповідача комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на думку суду є безпідставними, оскільки як і ключі так і свідоцтво про реєстрацію є складовими частинами автомобіля, без яких його експлуатація чи транспортування є неможливими.
Отже вимога про вилучення у відповідача автомобіля фактично передбачає і вилучення ключів і вилучення свідоцтва про реєстрацію, які не є самостійними предметами застави, а є складовими частинами автомобіля.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 752,87грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 527,530, 589, 590, 1054 ЦК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення - задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заяву про оскарження заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання її копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя :