Справа №464/3065/15-ц
пр.№ 4-с/464/19/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2015 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Калітовській А.Б.

з участю боржника ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ,

В С Т А Н О В И В :

14.04.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Скарга мотивована тим, що 04.04.2015 року ОСОБА_1 отримала постанову державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження та постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні. Із зазначеними постановами ОСОБА_1 не погоджується і просить їх скасувати. ОСОБА_1 посилається на те, що державний виконавець не мав права виносити постанову про арешт та опис 1/4 квартири та призначати експерта. ОСОБА_1 зазначає, що вона щомісяця проводить погашення боргу із заробітної плати, тому відсутні підстави для опису та арешту майна.

19.05.2015 року боржник ОСОБА_1 уточнила вимоги та просить визнати незаконними дії державного виконавця щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 13.02.2015 року, про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2015 року, про арешт коштів боржника від 05.03.2015 року та проведення опису і арешту майна, складання акту від 17.03.2015 року. ОСОБА_1 просить скасувати вищезазначені постанови та зняти арешт, накладений на все її майно.

Боржник ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали скаргу і просили її задовольнити. При цьому представник боржника посилалася на те, що державним виконавцем було порушено всю процедуру виконавчого провадження.

Представник Сихівського ВДВС Львівського МУЮ в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд скарги без його участі. В своїх запереченнях державний виконавчець з доводами, викладеними у скарзі, не погоджується та просить в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши боржника, його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17.11.2010 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» стягнуто заборгованість в розмірі 204941 грн. 99 коп., а також судові витрати в розмірі 1820 грн. Рішення набрало чинності 29.11.2010 року.

21.03.2011 року Сихівським районним судом м. Львова на підставі вищезазначеного рішення видано виконавчий лист № 2-2342/11.

Виконавчий лист перебував на виконанні у Сихівському ВДВС ЛМУЮ (виконавче провадження ВП № 26336146).

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25.06.2012 року замінено стягувача у виконавчому провадженні ВП № 26336146 з ПАТ «Фольскбанк» на ТзОВ «Компанія з управління активами «Промоколект-капітал».

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.11.2012 року ухвалу Сихівського районного суду м. Львова про заміну стягувача залишено без змін.

25.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з причини відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення.

12.02.2015 року ТзОВ «Компанія з управління активами «Промоколект-капітал» звернулося до Сихівського ВДВС ЛМУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження.

13.02.2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 46498686.

Боржник ОСОБА_1 не погоджується із відкриттям виконавчого провадження. При цьому вона посилається на те, що оскільки ухвалою суду було замінено сторону у виконавчому провадженні ВП № 26336146, а не ВП № 46498686, ТзОВ «Компанія з управління активами «Промоколект-капітал» не могло звертатися із заявою про відкриття виконавчого провадження. Крім того, боржник посилається на відсутність в ухвалі про заміну сторони виконавчого провадження місцезнаходження стягувача, що є порушенням вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Також боржник посилається на те, що закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Під час розгляду скарги враховано, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими

нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтєю 17 Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження не є виконавчим документом і не повинна відповідати вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. В частині 3 цієї ж статті зазначено, що виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою.

Виконавчий лист № 2-2342/11, виданий 21.03.2011 року Сихівським районним судом м. Львова на підставі рішення суду від 17.11.2010 року, повністю відповідає вимогам Закону.

Частиною 1 ст. 22 Закону встановлено річний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, передбачений однорічний строк пред'явлення виконавчого листа до виконання перервався відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону та на день повторного звернення виконавчого листа до виконання не сплив.

Суд вважає безпідставним й посилання боржника та її представника на те, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження за заявою ТзОВ «Компанія з управління активами «Промоколект-капітал». Так, в ст. 26 Закону зазначено підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження. В цій статті не передбачено права державного виконавця відмовити у відкриття виконавчого провадження через зазначені боржником підстави.

Постановою державного виконавця від 05.03.2015 року накладено арешт на кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника, відкритих у ПАТ «Універсал банк» та ПАТ «А-Банк».

Постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.03.2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

17.03.2015 року державним виконавцем складено акт опису і арешту майна квартири за адресою: АДРЕСА_1. В акті зазначено, що описане майно буде передано для реалізації не пізніше 22.03.2015 року.

Постановою державного виконавця від 27.03.2015 року у виконавчому провадженні замінено стягувача з ПАТ «Фольскбанк» на ТзОВ «Компанія з управління активами «Промоколект-капітал» на підставі ухвали суду від 25.06.2012 року.

З вказаними постановами боржник ОСОБА_1 також не погоджується, посилаючись на те, що вона самостійно щомісяця із заробітної плати виконує рішення суду.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідндно ст. 52 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

За правилами ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Отже, під час відкритті виконавчого провадження ВП № 46498686, накладення арешту на кошти боржника, накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та в рамках Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, суд вважає безпідставним накладення арешту на квартиру за адресою: м. Львів, вул. Полуботка, 11/61. При цьому суд враховує, що зазначена квартира належить боржнику на праві спільної часткової власності і боржник має в цій квартирі лише 1/4 частину. Оскільки арешт може бути накладений лише на майно, яке належить боржнику, та після визначення судом його частку, дії державного виконавця щодо опису та накладення арешту на всю квартиру не відповідають вимогам закону.

На підставі викладенного, керуючись ст.ст. 1, 17-19, 22, 25, 27, 32, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ задовольнити частково.

Визнати незаконними дії державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 щодо проведення опису та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2.

Зняти арешт на квартиру АДРЕСА_2, що накладений державним виконавцем Сихівського ВДВС Львівського МУЮ ОСОБА_3 актом опису від 17 березня 2015 року.

Решту скарги залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом п`яти днів з дня винисення ухвали.

Головуючий: