У х в а л а

іменем україни

18 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційними скаргами заступника прокурора Львівської області та Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року заступник прокурора м. Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_6 нежитлові приміщення площею 79,4 кв. м, що знаходяться по АДРЕСА_1, інвентаризаційна вартість 97 255 гривень, передати їх Львівській міській раді та визнати за Львівською міською радою право власності на вказані нежитлові приміщення. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2013 року позов задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова 27 січня 2014 року скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2013 року.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначав, що згідно з витягу про реєстрацію прав власності від 25 вересня 2008 року, будинок по АДРЕСА_1, зареєстрований на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Львова. Право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на вказаний будинок зареєстровано на підставі рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова від 14 квітня 1997 року №192. Як встановлено в ході перевірки, від жовтня 1998 року - часу утворення управління комунальної власності, по даний час договори купівлі-продажу вказаного нерухомого майна не укладалися.

Ухвалою Дрогобицького районного суду Львівської області від 12 грудня 2011 року право власності на вказане нежитлове приміщення визнано за ОСОБА_5 Згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 28 листопада 2012 року ОСОБА_5 продав вказане приміщення ОСОБА_6, яка в подальшому відчужила дане нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_7 Після цього останній відчужив приміщення ОСОБА_9, який в свою чергу уклав договір з ОСОБА_4, про що є відповідні відмітки в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Із змісту ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області вбачається, що при її постановленні питання про припинення права комунальної власності на відповідний об'єкт нерухомості судом не вирішувалось, представники законного власника приміщень - Львівської міської ради до участі у справі залучені не були, тобто майно вибуло поза волею власника, у зв'язку з чим прокуратура Львівської області звернулась із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

У ході проведеної прокуратурою м. Львова перевірки встановлено, що вказане нерухоме майно у визначеному законодавством про приватизацію майна порядку не відчужувалось та кошти від реалізації цього майна до міського бюджету не надходили. Враховуючи те, що майно вибуло із комунальної власності без відповідної правової підстави просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st304>, а також, врахувавши обставини справи та положення ст. ст. 321, 328, 330 ЦК України <nau://ukr/2947-14|st74>, дійшов обґрунтованого висновку, що те що оскільки ОСОБА_4 набув права власності на майно у встановленому законом порядку та є добросовісним набувачем, то спірне нежитлове приміщення не може бути витребуване у нього.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області та Львівської міської ради відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко