У х в а л а

16 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Гончара В.П., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про визнання незаконними дій та припинення дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що під час виконавчого провадження ВП № 19804041 з примусового стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПрватБанк») 118 475 грн 99 коп. боргу, відповідачами проводилася реалізація належного йому майна у виді Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 без попереднього отримання від органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука дозволу на реалізацію житла, право на користування яким має малолітня дочка позивача ОСОБА_7, 2001 року народження.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 серпня 2013 року позов задоволено частково. Визнано незаконними дії Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ в частині реалізації нерухомого майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, без попереднього отримання від органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука дозволу на реалізацію житла, право на користування яким має малолітня ОСОБА_7, 2001 року народження. Зобов'язано Автозаводський ВДВС Кременчуцького МУЮ припинити дії, спрямовані на реалізацію нерухомого майна - Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, до отримання від органу опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука дозволу на реалізацію житла, право на користування яким має малолітня ОСОБА_7, 2001 року народження. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення апеляційного суду Полтавської області від 12 травня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема, ст. ст. 39, 52, 61, 62 Закону України «Про виконавче провадження», що потягло ухвалення різних за змістом рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить постанову Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі за позовом про визнання прилюдних торгів, договору купівлі-продажу та свідоцтва недійсними й застосування реституції, постанову Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі за позовом про визнання прилюдних торгів і свідоцтва про право власності недійсними та за позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та зняття з реєстрації, постанову Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі за позовом про визнання прилюдних торгів недійсними, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2013 року у справі за позовом про визнання недійсним проведення прилюдних торгів, скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації майна та скасування акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, виключення з акта опису та арешту майна, визнання права спільної сумісної власності, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня 2013 року у справі за позовом про визнання недійсними прилюдних торгів та свідоцтва про право власності.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Судовими рішеннями, на які заявник посилається на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК, можуть бути рішення: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; Вищого адміністративного суду України; Вищого господарського суду України; Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, ухвалені як судом касаційної інстанції; апеляційних судів загальної юрисдикції, як судів касаційної інстанції в цивільних справах, яким право на перегляд у касаційному порядку цивільних справ було надано Законом «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій України» щодо забезпечення касаційного розгляду цивільних справ» від 22 лютого 2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових рішень є вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб цими рішеннями, які набрали законної сили, вирішено спір по суті, та в них судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права (п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України»).

Враховуючи викладене вище, посилання заявника на постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року, від 13 лютого 2013 року, від 22 жовтня 2014 року не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі рішення не входить до переліку судових рішень, якими слід обґрунтовувати неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

При постановлені ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року, суд касаційної інстанції виходив із того, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права та вважав обґрунтованими висновки про те, що примусова реалізація майна за рішенням суду з прилюдних торгів не є правочином, а є виконанням рішення суду, тому згода органу опіки та піклування на реалізацію будинку під час виконання такого рішення суду непотрібна

Зі змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 грудня та 23 грудня 2013 року, на які заявник посилається, як на підставу перегляду судового рішення, не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки в одному випадку (судове рішення, яке є предметом перегляду) суд зазначив, що під час примусової реалізації майна за рішенням суду згода органу опіки та піклування на реалізацію будинку під час виконання такого рішення суду непотрібна, а в інших випадках (рішення, на які заявник посилається, як на підставі неоднакового застосування судом норм матеріального права), зокрема в ухвалі від 18 грудня 2013 року суд виходив з того, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу та така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України) з підстав порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням, в ухвалі від 23 грудня 2013 року суд касаційної інстанції послався на необґрунтованість скарги та вважав правильними висновки судів попередніх інстанцій щодо порушення правил проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Заява про перегляд судових рішень у цивільних справах із підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, може бути подана за сукупністю таких умов: судом касаційної інстанції при розгляді двох або більше справ неоднаково застосовано одні і ті самі норми матеріального права; справи стосуються спорів, які виникли з подібних правовідносин; має місце ухвалення різних за змістом судових рішень судом (судами) касаційної інстанції.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України»).

Отже зміст заяви та додані до неї копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 та 23 грудня 2013 року, не можуть свідчити про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки із них не вбачається різного тлумачення судами змісту і сутності правових норм, що призвело до різних висновків про наявність чи відсутність суб'єктивних прав та обов'язків учасників відповідних правовідносин; відсутнє різне застосування правил конкуренції правових норм при вирішенні колізій між ними з урахуванням юридичної сили цих правових норм, а також їх дії у часі, просторі та за колом осіб, тобто різне незастосування закону, який підлягав застосуванню; відсутнє різне визначення предмета регулювання правових норм, зокрема застосування різних правових норм для регулювання спірних правовідносин або поширення дії норми на певні правовідносини в одних випадках і незастосування цієї самої норми до аналогічних відносин в інших випадках, тобто різне застосування закону, який не підлягав застосуванню; відсутнє різне застосування правил аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.

За таких обставин, наведені заявником доводи не містять сукупність вказаних умов та ознак неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецторг Групп», Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції про визнання незаконними дій та припинення дії за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.П. Гончар

Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова