Справа № 214/3044/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

25 листопада 2015 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Хомініч С.В.,

за участю

секретаря судового засідання Соколовської Т.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду при заочному розгляді справи цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача, шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який мотивувала тим, що між нею та відповідачем 10.11.2013 було укладено договір про монтаж балкону + його обшивка та їх гарантійне обслуговування, відповідно до умов якого відповідач зобовязувався виконати роботи за договором протягом 30 днів після підписання даного договору двома сторонами. Договір було підписано двома сторонами в день його укладання 10.11.2013.

Відповідно до п. 1.2. договору вартість робіт складає 10000 грн. (десять тисяч гривень). 1600грн (одна тисяча шістсот гривень) з них вартість роботи.

Відповідно до п. 1.3. замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 8400 грн. (вісім тисяч чотириста гривень).

На виконання умов вказаного договору, нею було сплачено відповідачу 8400 грн. авансу.

На сьогоднішній час свої зобов'язання за договором відповідач не виконав. Більше того, навіть не починав виконувати, тому позивач 29.01.2015 звернулася до відповідача з претензією у разі неналежного виконання роботи в якій просила виконати роботи чи повернути сплачені нею кошти. .

Жодної відповіді на претензію позивач не отримала, за адресою вказаною в договорі відповідач був відсутній, обєкт не працює, телефони недійсні.

На підставі наведеного, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого авансу в розмірі 8400 грн., пеню в розмірі 80 грн. 96 коп., суму інфляційного збільшення у розмірі 3742 грн. 87 коп., витрати на юридичну допомогу в розмірі 3000 грн. та моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання на неодноразові виклики не зявилися, про дату, час, місце слухання справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи є поштові повідомлення, про причини неявки відповідачів суд не має відомостей.

Керуючись ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що дану справу можливо вирішити на підставі наявних в ній даних та доказів за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення.

Вислухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В ході судового розгляду встановлено, що між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 10.11.2013 було укладено договір про монтаж балкону, його обшивку та гарантійне обслуговування. Відповідно до умов цього договору відповідач зобовязувався виконати роботи, передбачені у договорі протягом 30 днів після підписання його двома сторонами, тобто з 10.11.2013 (а.с.6-7).

Пунктом 1.2 договору встановлено вартість робіт, яка становить 10000 грн. (десять тисяч гривень), з яких 1600 грн. (одна тисяча шістсот гривень) вартість роботи, інші це вартість матеріалів.

Пунктом 1.3 договору передбачено сплату авансу в розмірі 8400 грн. (вісім тисяч чотириста гривень).

Як встановлено в ході судового розгляду, на виконання умов вказаного договору, позивачем було сплачено відповідачу 8400 грн. аванс, що підтверджується підписом відповідача в рядку з записом суми авансу (підпис відповідача такий як на договорі на 2 аркушах).

Як пояснив представник позивача, свої зобов'язання за договором відповідач не виконав. Більше того, навіть не починав виконувати, тому позивач 29.01.2015 звернулася до відповідача з претензією у разі неналежного виконання роботи в якій просила виконати роботи чи повернути сплачені нею кошти (а.с. 9).

Жодної відповіді на претензію позивач не отримала. На звернення позивача до виконкому Саксаганської районної у місті ради вона отримала відповідь, що за адресою вказаною в договорі відповідач був відсутній, обєкт не працює, телефони недійсні (а.с. 8).

Отже, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Виходячи зі змісту ч.ч.1, 3, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з тлумаченнями Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до розяснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Виходячи зі змісту ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи, що здійснюють державний санітарно-епідеміологічний нагляд, інші державні органи, органи місцевого самоврядування згідно із законодавством, а також суди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3.1. при порушенні замовником, виконавцем передбачених цим договором строків, винна сторона сплачує другій стороні договору пеню у розмірі 0,01% від вартості робіт за договором за кожен день прострочення виконання зобовязання за договором.

Тобто, кількість днів прострочення з 10.11.2013 по 31.03.2015 складає 506 днів. Вартість робіт відповідно до п. 1.2.договору 1600 грн. Розмір пені становить 1600х0,01%=0,16 грн. за один день прострочення; 0,16х506=80,96 грн. пеня за весь період прострочення,

Середній індекс інфляції з 10.11.2013 по 31.03.2015 становить 1,431789. Сума заборгованості 8400 грн.+80 грн. 96 коп. = 8480 грн. 96 коп.; інфляційне збільшення: (8480 грн. 96 коп.х1,431789) 8400 грн. = 3742 грн. 87 коп.

Таким чином, в ході судового розгляду достовірно встановлено, що між сторонами дійсно був укладений договір про монтаж балкону, його обшивка та гарантійне обслуговування, позивач вніс відповідно до умов договору суму авансу в розмірі 8400 грн., що також знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, однак відповідач не виконав своїх зобовязань за договором, не здійснив монтаж балкону та його обшивку. Позивач звернулася до відповідача з претензією про установку балкону чи повернення коштів, на яку відповідь не отримала, у звязку з чим суд дійшов до висновку, що її права, як споживача, були порушені, а тому наявні законні підстави для задоволення вимог останньої в частині матеріальної школи, оскільки вони є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, суд вважає доведеним в ході судового розгляду, що у результаті невиконання договору на монтаж балкону, його обшивки позивачу було завдано моральної шкоди та, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, стягнути з відповідача на користь позивача 1000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Витрати позивача на правову допомогу в розмірі 3000 грн. підтверджуються угодою про надання правової допомоги від 30.04.2015 (а.с. 26) та відповідною квитанцією про їх сплату (а.с. 45).

В звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді витрат позивача на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі наведеного та керуючись вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.202-203, 526, 615, 623, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 292-294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 8400 (вісім тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 80 (вісімдесят) гривень 96 копійок.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму інфляційного збільшення у розмірі 3742 (три тисячі сімсот сорок дві) гривні 87 копійок

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість отриманої юридичної допомоги в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в апеляційному суді Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів позивачем з моменту винесення, відповідачем після процедури перегляд заочного рішення.

Суддя Хомініч С.В.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2015 року.