У х в а л а

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,
суддів: Висоцької В.С., Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансово-кредитних послуг, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача фінансово-кредитних послуг (ведення банківського рахунку). Позовні вимоги мотивував тим, що 14 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір про іпотечний кредит. З метою забезпечення кредитного договору між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки від 14 грудня 2007 року. З 13 квітня 2011 року позивач працює в міському комунальному підприємстві житлово-комунального господарства «Тиса» на посаді механіка. Заробітна плата позивачу нараховувалась через банк, з яким у роботодавця укладено договір про розрахунково-касове обслуговування. З метою отримання заробітної плати між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку. 20 травня 2011 року на рахунок позивача перераховано заробітну плату в розмірі 703,81 грн., однак 23 травня 2011 року відповідачем в рахунок погашення кредиту списано 351,90 грн. з ОСОБА_6 Позивач вважає, що дії банку по списанню з його рахунку коштів є незаконними та порушують його права, оскільки він доручення на списання коштів не давав, передбачених законом та договором підстав для списання коштів не було. Враховуючи зазначене, просив стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в розмірі 351,90 грн. та понесені ним судові витрати в розмірі 3080 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 31 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 безпідставно набуті кошти в розмірі 351,90 грн., судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 3080 грн. та на користь держави судові витрати в розмірі 229,40 грн.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що всупереч вимогам ст. 1071 ЦК України та частин 2, 4 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», якими визначено, що право банку на договірне списання грошових коштів має бути передбачено умовами договору, банк списав кошти з рахунку позивача без відповідного письмового розпорядження останнього. Крім того, п. 2.1.1 договору поруки визначено, що у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит, кредитор має право протягом 5 днів з дня невиконання, пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази звернення банку із відповідною вимогою до поручителя, тому підстави для списання коштів з рахунку поручителя в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, відсутні.

Проте вказані висновки судів є передчасними.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що 14 грудня 2007 року між ОСОБА_7 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір про іпотечний кредит. З метою забезпечення кредитного договору між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки від 14 грудня 2007 року.

З 13 квітня 2011 року ОСОБА_6 працює в міському комунальному підприємстві житлово-комунального господарства «Тиса» на посаді механіка. Заробітна плата позивачу нараховувалась через ПАТ КБ «ПриватБанк», з яким у роботодавця укладено договір про розрахунково-касове обслуговування.

Судами також встановлено, що з метою отримання заробітної плати між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку.

20 травня 2011 року на рахунок позивача НОМЕР_1 перераховано заробітну плату в розмірі 703,81 грн., однак 23 травня 2011 року банком в рахунок погашення кредиту списано 351,90 грн. з ОСОБА_6 в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором від 14 грудня 2007 року та договором поруки 14 грудня 2007 року.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

При цьому, відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Вирішуючи спір, суди обох інстанцій виходили з того, що банк в порушення умов договору поруки та норм чинного законодавства безпідставно списав кошти з особистого рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не отримавши на це попередньої згоди від позивача.

Разом з тим, всупереч вимогам статей 212 - 214 ЦПК України суди не перевірили умови договору банківського рахунку, укладеного між позивачем та відповідачем, щодо наявності чи відсутності дозволу на договірне списання, та не звернули уваги на відсутність вказаного договору в матеріалах справи, що свідчить про неповноту встановлених обставин справи; не перевірили доводи відповідача щодо наявності вказаних умов щодо договірного списання в п. 4.6 Умов та Правил надання банківських послуг.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська