Справа № 212/6805/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Пустовіт О.Г.,

при секретарі Гарасюта Л.К.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на автомобіль марки Шкода Октавія, державний номер НОМЕР_1, 2002 року випуску, сріблястого кольору, який зареєстрований у Криворізькому МРЕВ 12 грудня 2002 року.

В обґрунтування позову вказала, що 05 листопада 2013 року вона придбала у відповідача ОСОБА_4 автомобіль марки Шкода-Октавія , 2002 року випуску, про що було складено розписку, за якою ОСОБА_4 отримав 51 000,00 грн. В розписці відповідач вказав, що зобовязується зявитись до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу тобто фактично було укладено договір купівлі-продажу.

08.11.2013 відповідач надав їй нотаріальну довіреність на управління і розпорядження автомобільним засобом на 30 років. Автомобіль був після аварії. За вироком Жовтневого районного суду від 04.11.2013 автомобіль був повернутий ОСОБА_4, але оскільки йому за вироком суду необхідно було сплатити кошти потерпілій, він запропонував ОСОБА_1 негайно викупити автомобіль. Умови продажу її влаштували. На момент купівлі автомобілю під забороною чи під арештом він не знаходився. Її чоловік відремонтував автомобіль і стали користуватися ним.

Враховуючи відсутність коштів на постанову даного автомобіля на облік в органах ДАІ, з обліку його не знімала, а отримала довіреність від відповідача, посвідчену приватним нотаріусом ОСОБА_5, згідно якої відповідач уповноважив її керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вищевказаний автомобіль. З наведеного вбачається, що відповідач продав належний йому автомобіль їй ОСОБА_1, уклавши договір купівлі-продажу автомобіля.

Вважає, що вона набула права власності на автомобіль, тому що він фактично знаходиться у її володінні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на ті самі підстави.

Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає можливим розглянути справу заочно.

Вислухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Встановлюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 08 листопада 2013 року відповідачем ОСОБА_4 було видано довіреність, зареєстрована в реєстрі за №2782, якою останній уповноважив позивача продати за ціну та на умовах за її розсудом належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію, автомобілем марки Шкода Октавія 2002 року випуску, довіреність видано з правом передовіри до 08 листопада 2033 року. Ця довіреність посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6

Суд дійшов до наступного. У справах за позовом про визнання права власності на автомобіль із підстав придбання його за договором купівлі-продажу суд може задовольнити такий позов у тому разі, коли встановить, що сторонами були додержані правила ЦК України щодо укладення договору купівлі-продажу такого майна. Зокрема його змісту і наявні умови виникнення права власності за договором. Сама по собі довіреність на право користування та розпорядження майном не свідчить про укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Належною формою договору купівлі-продажу автомобіля є письмова, що відповідає положенню п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України. При цьому, письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (із наступними змінами), якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Правила), згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до вимог зазначених Правил перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно з п. 40 Правил (у редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин) зняття з обліку транспортних засобів проводилося після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Відповідно до п. 8 зазначених Правил правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком № 1 до цих Правил; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Бланки довідок-рахунків є бланками суворого обліку і виготовляються в порядку, передбаченому Правил згідно постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №283.

Окрім цього договір купівлі - продажу на той час згідно до чинного на час складання розписки та видачі довіреності положень Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" підлягав оподаткуванню на користь держави.

З наведеного вбачається, що довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, а тому суд вважає, що видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу за формою, що передбачена чинним законодавством, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано.

Позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки доказів в підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля позивачем не надано, а видача довіреності на право розпорядження спірним автомобілем не є таким договором.

При цьому, згідно Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 р. N 1200, ( в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, та іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані відповідно в Державтоінспекції або в інспекції державного технічного нагляду Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, визначено вказаним Порядком.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося позивачем в суді, письмового договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, який був зареєстрований у встановленому законом порядку, між сторонами укладено не було.

Натомість, відповідач 08.11.2013 року виданою довіреністю уповноважив позивача представляти його інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах ДАІ, органах страхування, на станціях, підприємствах технічного обслуговування та ремонту, в будь-яких установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, які стосуватимуться експлуатації від його імені та в його інтересах належного йому транспортного засобу, яку позивач вважає підтвердженням факту укладення договору купівлі-продажу.

Оскільки довіреність, на відміну від договору, не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль, суд прийшов до переконання, що видачу довіреності на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладення договору купівлі-продажу, не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до особи, на ім'я якої таку довіреність видано.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частина 3 ст.334 ЦК України передбачає, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Оскільки інших доказів, передбачених законом, переходу права власності на автомобіль від відповідача до позивача, останнім у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, не надано, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль, усуненні перешкод у користуванні та зняття арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами.

Посилання позивачки на те, що 05 листопада 2013 року відповідач ОСОБА_4 надав позивачці свідоцтво про реєстрацію автомобіля "Шкода Октавія", 2002 року випуску та надав позивачці розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 передала грошові кошти в розмірі 51 000,00 гривень ОСОБА_4, у зв'язку з наданням позивачці розписки, не може свідчити про намір відповідача саме 05.11.2013 року передати автомобіль у власність позивачу.

Згідно вимог ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником і позивачем не укладався, а з огляду на викладене підстав для визнання права власності на автомобіль на підставі розписки є безпідставним, тому що суперечить вищезазначеним вимогам закону.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тому, на думку суду, усні та письмові доводи позивача, якими вона обґрунтовувала позовні вимоги , спростовуються матеріалами справи та законами України і не можуть бути покладені в основу рішення. Між сторонами виникли правовідносини , відповідно до яких відповідач видав позивачці довіреність саме для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому ОСОБА_1 має право розпоряджатись (продати за ціну та на умовах за її розсудом) від імені ОСОБА_4, належним останньому транспортним засобом. Таким чином, основним правом ОСОБА_1 відповідно до виданої довіреності є повноваження діяти від імені відповідача ОСОБА_4

Оскільки позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, в порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214-215, 224-227 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. ст. 208, 237, 244, 245, 328, 334, 626, 628, 638 Цивільного кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. Г. Пустовіт