№ 207/1378/13-ц
№ 2/207/173/15
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі головуючого судді : САВЧЕНКА В.О.

при секретарі : МОСПАН С.Б.

за участі позивача : ОСОБА_1 ,

та представника позивача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом К О З О Р О ОСОБА_3 до К А Р П Е Ц Ь АНДРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА про стягнення суми боргу за договором позики та за зустрічним позовом К А Р П Е Ц Ь АНДРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА до К О З О Р О ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 в березні 2013 року звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з даним позовом. В обґрунтування позову зазначив про те, що в березні 2011 року ОСОБА_4 позичив у нього в борг грошові кошти, а саме 5 березня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 відповідно до наданої до суду розписки було укладено договір позики, за яким він надав, а ОСОБА_4 отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 19 875 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. на строк два тижні. Зазначена розписка від 5 березня 2011 року була складена відповідачем ОСОБА_4 власноручно, у його, позивача, присутності, містить в собі належні реквізити щодо предмету та умов зазначеного договору позики. Однак, з боку боржника ОСОБА_4 зазначене зобов`язання було порушено і гроші в сумі 19 875,00 грн. йому в зазначений у розписці строк відповідачем повернуті не були, посилаючись на скрутне матеріальне положення останнього.

Вказуючи на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його користь суму боргу за договором позики від 5 березня 2011 року та судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримували свої позовні вимоги, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування позову він зазначив про те, що 05 березня 2011 року ним власноруч було написано боргову розписку, відносно якої він начебто взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 19 875,00 грн. Крім нього, в цей же день та в його присутності подібні розписки на таку ж суму були написані його співслужбовцем ОСОБА_5 та дружиною співслужбовця ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , тобто три в один день та на однакову суму. На 05 березня 2011 року у нього не було необхідності позичати гроші, оскільки матеріальне становище в сім`ї було стабільним, ніяких речей в цей період часу ним не купувалося. В військовій частині НОМЕР_1 він проходив військову службу на посаді начальника фізичної підготовки, його безпосереднім начальником до 05.09.2011 року був командир військової частини ОСОБА_8 . Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 4.07.2011 року ОСОБА_6 був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 410 КК України з застосуванням ст. 75 КК України. В зв`язку із цією крадіжкою у ОСОБА_1 виникли неприємності. Для того, щоб не було неприємностей у військовій частині та у відповідача через крадіжку, яка сталася на території частини, ОСОБА_1 користуючись службовим становищем, примусив їх всіх написати боргові розписки, а сам пообіцяв взяти в борг у своїх знайомих гроші та уладнати цю справу. Порахував, що для владнання конфлікту, який стався в частині, необхідно з кожного 2 500 доларів США, що в еквіваленті становить 19 875,00 грн., а тому у всіх в розписках зазначені однакові суми. Крім цього, погрожував йому, що не продовжить контракт, який закінчувався, що з часом і зробив і зараз всі звільнені з лав Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту.

Посилаючись на викладені обставини, відповідач ОСОБА_4 просив суд визнати договір позики, укладений 05 березня 2011 року між ним та ОСОБА_1 на суму 19 875,00 грн., як безгрошову угоду, укладену під тиском.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 та його представник вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 не визнали та надали відповідні пояснення по справі, а саме в частині того, що вимоги відповідача ОСОБА_4 не відповідають дійсним обставинам справи, є надуманими та заявленими з метою уникнути цивільної відповідальності за неповернення боргу.

В подальшому відповідач ОСОБА_4 чи його представник в судові засідання не з`являвся, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки до суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно із ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення первісного позову та ухвалення рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як було встановлено судом відповідно до наданої розписки, 05.03.2011 року між сторонами за цим позовом було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_4 отримав від нього у борг грошові кошти в розмірі 19 875,00 грн., взяв на себе зобов`язання повернути гроші через два тижні.

Отже, на підтвердження вимог названого вище закону відповідач ОСОБА_4 видав позивачу ОСОБА_9 розписку про позичені гроші, яка підтверджує виниклі правовідносини сторін за договором позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

До цього часу позичальник ОСОБА_4 не повернув позикодавцеві ОСОБА_1 позику.

За розгляду справи позивач, на переконання суду, довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. При розглядові цієї цивільної справи судом відповідно до закону були встановлені факти та відповідні правовідносини. Як було встановлено судом, факт отримання відповідачем за цим позовом грошових коштів в розмірі 19 875,00 грн. підтверджується розпискою, в якій відповідач підтвердив отримання грошових коштів, надавши ОСОБА_1 відповідну розписку. Зазначена розписка знаходилась у позивача ОСОБА_1 та надана ним до суду.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобов`язання за договором позики, допустивши його невиконання, правові наслідки порушення зобов`язання договором обумовлені не були, для суду вбачаються правові підстави для поновлення порушених прав позивача в обраний останнім спосіб, а саме для присудження стягнення грошової суми, зазначеної у розписці, із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобов`язання за договором позики.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Згідно з ЦК України особа, яка вважає, що її права порушенні, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним (ст. ст. 21-23 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

В зустрічній позовній заяві відповідач ОСОБА_4 посилається на підставу для визнання договору позики недійсним, а саме на те, що гроші за договором позики не передавалися (ст. 1051 ЦК України).

На клопотання відповідача ОСОБА_4 судом були долучені до матеріалів справи та дослідженні документи, на які відповідач послався як на доказ грошової неспроможності позивача ОСОБА_1 та той факт, що він, а також ОСОБА_5 були у повному підпорядкуванні позивача ОСОБА_8 . Однак, ці документи щодо того, на якій посаді знаходився на військовій службі позивач; чи знаходився позивач на лікарняному 05.03.2011 року; яка середньомісячна заробітна плата позивача; чи мав позивач кредит в банку станом на 05.03.2011 року, -- суд не може прийняти як доказ безгрошовості зазначеного договору позики.

Судом також на прохання позивача та відповідача долучено до матеріалів справи та дослідженні копія рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2012 року про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 05.03.2011 року в розмірі 19 875 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп. та про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним; копію ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.12.2012 року про залишення рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2012 року без змін; копії постанов про закриття виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2012 року; копія розписки ОСОБА_5 від 05.03.2011 року про отримання ним в борг від ОСОБА_1 19 875,00 грн.

Таким чином, чинне законодавство не дозволяє ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця. Оскільки ж відповідач не надав доказів у відповідності до вимог статей 57-59 ЦПК України на підтвердження своїх доводів щодо безгрошовості договору позики від 05.03.2011 року, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Позовні вимоги в частині стягнення понесених витрат по оплаті правової допомоги, наданої адвокатом ТОКАРЄВИМ В.В., підтверджуються наданими документами. Тому суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, по оплаті витрат на правову допомогу надану адвокатом в розмірі 5600 (п`ять тисяч шістсот) грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, ч. 1 ст. 88, ст. ст. 212, 214-215, 218, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги К О З О Р О ОСОБА_3 до К А Р П Е Ц Ь АНДРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА про стягнення суми боргу за договором позики, -- з а д о в о л ь н и т и п о в н і с т ю .

Стягнути з К А Р П Е Ц Ь АНДРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА на користь К О З О Р О ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 05 березня 2011 року в розмірі 19 875 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Стягнути з К А Р П Е Ц Ь АНДРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА на користь К О З О Р О ОСОБА_3 судові витрати, по оплаті витрат на правову допомогу надану адвокатом в розмірі 5600 (п`ять тисяч шістсот) грн.

Стягнути з К А Р П Е Ц Ь АНДРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА на користь К О З О Р О ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 229 (двісті двадцять дев`ять) грн. 40 коп.

В задоволенні зустрічного позову К А Р П Е Ц Ь ОСОБА_10 до К О З О Р О Г ВАЛЕРІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА про визнання договору позики недійсним, -- в і д м о в и т и п о в н і с т ю .

Протягом десяти днів з дня проголошення цього рішення може бути подана сторонами або їх представниками апеляційна скарга на рішення суду в апеляційний суд Дніпропетровської області через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська.

С у д д я : САВЧЕНКО В.О.