У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

18 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Запорізької обласної ради про оскарження дисциплінарного стягнення, за касаційною скаргою Запорізької обласної ради на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної ради про оскарження дисциплінарного стягнення, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням 24 сесії Запорізької обласної ради від 14.02.2014 року його призначено на посаду головного лікаря комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня», про що було видано наказ №32-0 від 14.02.2013 року та укладено контракт.

23.04.2014 року розпорядженням голови обласної ради йому оголосили догану за невиконання п. 2 розпорядження голови обласної ради від 04.04.2014 року № 79-св «Про здійснення перевірки комунальних підприємств, установ та закладів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області з питань орендних відносин у другому кварталі 2014 року» щодо недопущення 17.04.2014 року о 9 годині представників управління з питань спільної власності територіальних громад виконавчого апарату обласної ради до об'єктів оренди та ненадання необхідної документації з питань орендних відносин і порушення п. п. 2.3.7, п. 2.3 розділу 2 діючого контракту з головним лікарем комунальної установи Запорізької обласної ради, що є об'єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області від 14.02.2014 року.

Вказував, що розпорядження голови Запорізької обласної ради від 23.04.2014 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки було винесене не головою ради, а першим заступником голови ради ОСОБА_5, без відповідного погодження з профільною комісією обласної ради, це позбавило його можливості надати пояснення та заперечення. Крім того, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити обставини вчинення допущенного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обрання певного виду стягнення, який застосовується до порушника, з урахуванням передбачених у законі обставин. В даному випадку відсутній факт порушення ним трудової дисципліни, оскільки він 17.04.2014 року не перешкоджав представникам управління з питань спільної власності територіальних громад виконавчого апарату обласної ради проводити перевірку.

Враховуючи вказане, позивач просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Запорізької обласної ради від 23.04.2014 року № 96-св «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного лікаря комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_4».

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Запорізької обласної ради від 23.04.2014 року № 96-св «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності головного лікаря комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної ради ОСОБА_4»

У касаційній скарзі Запорізька обласна рада просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, докази та обставини, на які посилається заявник, були предметом дослідження судами і при їх дослідженні та встановленні судами дотримані норми процесуального та матеріального права.

Суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької обласної ради відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов І.К. Парінова