Справа № 444/1203/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/783/7526/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.,

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Ясиновській Я.М.,

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 серпня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

27.05.2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинокм АДРЕСА_1.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 25 серпня 2015 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, в житловому будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, вважає таке незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував тієї обставини, що у спірному житловому будинку вона не проживає з підстав постійних конфліктів, неприязних відносин, які склалися у неї з позивачкою після смерті чоловіка відповідачки, а сина позивачки. Апелянт вважає, що це є поважною причиною її відсутності у спірному житловому приміщенні. Не погоджується апелянт з висновками суду першої інстанції про те, що вона відсутня у спірному житловому будинку з грудня 2012 року, оскільки проживала у ньому разом з дітьми та чоловіком до його смерті. Апелянт покликається і на те, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував, що у житловому будинку, крім неї, зареєстровані двоє неповнолітніх дітей і не залучив до участі у справі, як третю особу, орган опіки та піклування. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Апелянт в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

11 грудня 2015 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання від представника апелянта про відкладення розгляду справи у зв'язку із хворобою, проте ним не надано жодних доказів на підтвердження даних обставин, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності апелянта та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно з положеннями ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка фактично більше одного року не проживає у житловому будинку, належному на праві власності позивачці, а відтак з врахуванням положень ст. 405 ЦК України втратила право на користування цим житлом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи за наступного.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується копією свідоцтва та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.12.2014 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09.04.2002 року, посвідченого держаним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області ОСОБА_4

Довідкою КП «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства» №80 від 15.01.2015 року підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована у АДРЕСА_1 та має наступний склад сім'ї: син - ОСОБА_5, невістка - ОСОБА_3, внучки - ОСОБА_6, 2005 року народження та ОСОБА_7, 2007 року народження.

Відповідачка ОСОБА_3 та син позивачки, ОСОБА_8, з 25.05.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 24.06.2014 року.

Син позивачки та чоловік відповідачки, ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 20.01.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовківського РУЮ у Львівській області.

Довідками Жовківського РВ ГУМС України у Львівській області №80 від 05.06.2015 року, №4230 від 28.05.2014 року, №4231 від 28.05.2014 року підтверджується, що ОСОБА_3, її діти - ОСОБА_9 та ОСОБА_7 зареєстровані у житловому будинку АДРЕСА_1.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2, 27.05. 2015 року, звернулася з позовом про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1, що належить позивачці на праві власності з тих підстав, що відповідачка - дружина її сина, не є членом її сім'ї, жодної участі в утриманні будинку не бере, не проживає у спірному приміщенні понад один рік.

На обґрунтування позовних вимог про визнання ОСОБА_3 втратившою право на користування житловим будинком АДРЕСА_1, позивачка посилається на ст. 405 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житлового будинку може бути визнаний таким, що втратив право на користування у випадку відсутності понад один рік без поважних причин.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 відсутня у житловому будинку АДРЕСА_1 понад один рік.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не проживає у спірному житловому будинку з грудня 2012 року, тобто, відсутня у ньому понад один рік, спростовується актами обстеження матеріально - побутових умов від 19.11.2014 року, 20.02.2015 року та 26.05.2015 року, складеними депутатом Жовківської міської ради ОСОБА_10, підписаними сусідами ОСОБА_11 та ОСОБА_12, зі слів яких ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає, так як забрала свої речі з будинку в травні 2014 року.

Визнаючи ОСОБА_3 втратившою право на користування спірним житловим будинком, на підтвердження факту відсутності ОСОБА_3 понад один рік, суд першої інстанції посилався на вищезазначені акти обстеження матеріально - побутових умов від 19.11.2014 року, 20.02.2015 року та 26.05.2015 року, однак суд не врахував, що з часу складання актів про відсутність ОСОБА_3 не минуло одного року (перший акт було складено 19.11.2014 року), а твердження сусідів про те, що відповідачка не проживає у будинку з травня 2014 року не були перевірені судом першої інстанції, депутат Жовківської міської ради ОСОБА_10, сусіди ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для з»ясування цієї обставини, не допитувалися судом, як свідки.

За наведеного висновок суду про те, що відповідачка ОСОБА_3 не проживає у спірному житловому будинку з грудня 2012 року не відповідає дійсним обставинам справи і спростовується вищезазначеними актами, іншими, зібраними у справі доказами, поясненнями відповідачки в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1, не з»ясував поважності причин її відсутності у спірному будинку, якими, як встановлено судом апеляційної інстанції з пояснень позивачки, є неприязні відносини, які склалися між нею та відповідачкою, невісткою позивачки, що унеможливило проживання відповідачки після смерті її чоловіка, ОСОБА_8 в спірному житловому будинку. Факт неприязних відносин, які склалися між сторонами, наявність між ними конфлікту, не заперечила позивачка в суді апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів зазначена причина відсутності ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1, а саме, неприязні відносини, які склалися між позивачкою та відповідачкою після смерті чоловіка відповідачки, наявність конфлікту, є поважними причинами відсутності відповідачки у спірному житловому будинку.

І оскільки підставами для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом з підстав відсутності понад один рік, є відсутність без поважних причин, суду першої інстанції слід було з»ясувати причини відсутності ОСОБА_3 у спірному житловому будинку, оскільки наявність поважних причин такої відсутності, не може бути підставою для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Однак судом першої інстанції зазначена обставина не була з»ясована.

З врахуванням положень ч.3, 4 ст. 29 ЦК України, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення, не врахувавши інтереси неповнолітніх дітей, ОСОБА_9 та ОСОБА_8, оскільки їх місцем проживання є місце проживання матері.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, передбачені ч.1 ст. 309 підстави для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 з поважних причин, а тому відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право на користування спірним житловим приміщенням.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити.

Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 серпня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П