АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 4274/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Білич І.М.

суддів : Болотова Є.В., Поліщук Н. В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю :представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року

у справі за позовом Дарницького районного управління Головного управління МВС України в м. Києві до ОСОБА_5, ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про виселення.

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач, Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві звернулося до суду з позовом про виселення ОСОБА_5 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у трудових відносинах із позивачем не перебуває, а відтак проживає у гуртожитку Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві без відповідних правових підстав.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року позовні вимоги було задоволено.

Виселено ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Не погодившись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, де ставив питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Вказуючи на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт та представник апелянта у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Представник позивача не визнала подану апеляційну скаргу заперечувала проти її задоволення.

Третя особа будучи належним чином повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, просили суд розглянути справу за відсутності їх представника та винести рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, вивчивши матеріали справи, подану апеляційну скаргу, вислухавши пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що відповідно до Розпорядження представника президента України в м. Києві № 575 від 09.12.1994 року «Про передачу гуртожитку комерційного центру «Альтернатива» на баланс Харківського РУВС» гуртожиток по вул. Горлівській, 124/2 був переданий на баланс Харківського районного управління внутрішніх справ на умовах оренди для забезпечення житлом співробітників Харківського РУВС.

Наказом МВС України від 06.10.2001 року № 860 «Про реорганізацію органів внутрішніх справ ГУ МВС України в м. Києві відповідно до нового адміністративно-територіального поділу міста» Харківське РУ ГУ МВС України в м. Києві було ліквідовано та утворено Дарницьке РУ ГУ МВС України в м. Києві, на баланс якого і було передано зазначений вище гуртожиток..

Відповідач разом з дитиною та чоловіком ОСОБА_7 були поселені в кімнату НОМЕР_1 гуртожитку та зареєстровані в ній під час проходження служби чоловіка відповідача в Харківському, Дарницькому РУ ГУ МВС України в м. Києві.

09.11.2011 року старшину міліції ОСОБА_7 було наказано відрядити у розпорядження ГУ МВС України у Київській області, звільнивши його з посади міліціонера - водія сектору ресурсного забезпечення територіального відділу міліції Дарницького РУ з 11 листопада 2011 року і 30.11.2011 року старшину міліції ОСОБА_7 було призначено на посаду помічника оперативного чергового (за рахунок посади начальника конвою відділення конвойної служби міліції) чергової частини штабу Баришівського районного відділу з 11 листопада 2011 року де він проходить службу по теперішній час.

При цьому ОСОБА_7 ( чоловік відповідача) припинив своє проживання в кімнаті АДРЕСА_1, виселився з неї та знявся з реєстраційного обліку.

На момент звернення позивача з позовом у спірній кімнаті гуртожитку були зареєстрованими та проживали: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Комісією з соціально-побутових питань Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві 15.05.2014 року було прийнято рішення про виселення ОСОБА_5 та членів її сім'ї із кімнати гуртожитку без надання іншого жилого приміщення .

Суд першої інстанції, враховуючи положення ч.1 ст. 127 ЖК України, за якою, гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів у період їх роботи або навчання, та те що відповідачі не є працівниками Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві і не належить до переліку осіб, які не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення (ст. 125 ЖК України) та беручи до уваги те, що вселення відповідачів у спірне житлове приміщення відбулося без законних правових підстав, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог позивача та вважав, що відповідачі підлягають виселенню з кімнати АДРЕСА_1 у м. Києві без надання іншого жилого приміщення.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що в 2002 році апелянт була поселена до гуртожитку як дружина працівника міліції, а відтак відповідно до положень ст. 64 ЖК України після розірвання шлюбу хоча і перестала бути членом сімі наймача, однак продовжуючи проживати в займаному жилому приміщенні має такі ж права та обов'язки як наймач та члени його сімі. І розірвання шлюбу не є підставою для її виселення, колегія суддів вважає, що не ґрунтуються на матеріалах справи та не відповідають нормам діючого законодавства.

Так як, відповідно до ст. 127 ЖК України та п. 2 Примірного положення про гуртожитки затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 ( далі - Положення), гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК та ч. 1 п.10 Положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрації підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом встановлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

У ході судового розгляду сторонами по справі такого ордеру на підтвердження поселення працівника правоохоронних органів ОСОБА_7 надано не було.

ОСОБА_7 ( чоловік відповідача) отримавши в 2011 році наказ щодо подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ Київської області виселився із спірної кімнати в гуртожитку та знявся з реєстраційного обліку. Припинивши тим самим правомірність підстав свого поселення разом з родиною та проживання в гуртожитку, що діяли до його виселення.

При цьому слід зазначити, що право користування жилим приміщенням у гуртожитку членів сімї працівника ( або колишніх члені сімї) є похідним від права особи яка була поселена до гуртожитку для проживання на період її роботи.

Шлюб між ОСОБА_7 та відповідачем по справі було також розірвано.

Правомірними на думку колегії суддів є також висновки суду першої інстанції про те, що тривалість користування займаним приміщенням та оплата відповідачами за проживання в гуртожитку не можуть бути визнані підставами, що породжують право користування гуртожитком.

Закріплені в ст. 125 та ч. 3 ст. 132 ЖК гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах.

Не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду справи і доводи апелянта щодо необхідності застосування строків позовної давності так як до існуючих правовідносин що виникли між сторонами позовна давність не застосовується.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при постановленні рішення були порушенні норми матеріального права які б свідчили про необхідність його скасування.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає , що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: