16.02.2015 Справа № 363/3813/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Слободенюк Ю.С.

за участю прокурора Годлевської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» до ОСОБА_1 про розірвання договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2014 року Міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області звернувся до суду в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Вищедубечанське лісове господарство" із позовом у якому просив розірвати договір про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 30.04.2013 року № 15, укладений між ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та ОСОБА_1; повернути ДП «Вищедубечанське лісове господарство» лісову ділянку, площею 0,1171 га, яка розташована у виділі АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки в межах якої розташована лісова ділянка: :33:016:0902) на території Лебедівської сільської ради в адміністративних межах Вишгородського району Київської області; зобов'язати ОСОБА_1 привести у первинний стан лісову ділянку площею 0,1171 га, яка розташована у виділі АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки в межах якої розташована лісова ділянка: :33:016:0902) на території Лебедівської сільської ради в адміністративних межах Вишгородського району Київської області.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 22 квітня 2013 року № 170 виділено ОСОБА_1 лісову ділянку, площею 0,1171 га у довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років для культурного-оздоровчих та рекреаційних цілей, що знаходиться у постійному користуванні Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» (АДРЕСА_1) та розташована на території Лебедівської сільської ради в адміністративних межах Вишгородського району.

30 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ДП «Вищедубечанське лісове господарство» укладено договір № 15 про довгострокове тимчасове користування вищевказаною ділянкою.

Згідно з п. п. 1.1 та 1.2 вказаного Договору ОСОБА_1 надано у довгострокове тимчасове користування лісову ділянку з метою використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у виділі № 6 кварталу 154 Старосільського лісництва ДП «Вищедубечанське лісове господарство» яка знаходиться в межах Вишгородського району Київської області без вилучення її у постійного землекористувача ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та без зміни цільового призначення.

Відповідно до умов Договору, ОСОБА_1 зобов'язаний:

- проводити використання лісової ділянки у порядку, визначеному цим Договором та законодавством;

- виконувати встановлені обмеження на земельну ділянку, на якій розташована лісова ділянка, в обсязі, передбаченому законодавством та цим Договором;

- дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель, на яких розташована лісова ділянка;

- користуватися лісовою ділянкою з дотриманням правил протипожежної та екологічної безпеки та здійснювати заходи щодо збереження суб'єкта користування від пожеж та явищ, які можуть негативно вплинути на екологічний стан лісової ділянки;

- підтримувати належний санітарний стан лісової ділянки; не допускати на лісовій ділянці незаконних рубок та інших порушень лісового законодавства, аварій та інших подій, що погіршують стан лісової ділянки;

- не допускати засмічення та забруднення лісової ділянки відходами, забезпечувати підтримання належного санітарного стану ділянки, а також прилеглої до неї території в радіусі 50 метрів;

- виконувати інші обов'язки відповідно до законодавства;

Крім того, згідно пункту 22 вищевказаного Договору, Сторона 2, в особі ОСОБА_1 має право за погодженням із Стороною 1 в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» в установленому порядку зводити тимчасові будівлі, споруди, паркани та інші споруди лінійного типу, необхідні для ведення господарської діяльності.

В порушення вказаних умов Договору, ОСОБА_1 побудував наступні будівлі та споруди: залізобетонну споруду для підйому-спуску човнів на воду орієнтовними розмірами 22x3,2м, яка влаштована із залізобетонних плит розмірами 3x1,5x0.15м; підпірну залізобетонну стіну розташована вздовж урізу обвідного каналу Київської ГЕС протяжністю 17,0м, конструкцію опори відеоспостереження висотою їм діаметром 1,5м влаштована із природного каменю на цементному розчині; монолітний залізобетонний сходовий марш до урізу води шириною 1,5м протяжністю 11м; залізобетонний паркан із влаштуванням фундаменту без погодження зі Стороною 1 Договору, а саме ДП «Вищедубечанське лісове господарство».

Крім того, ОСОБА_1 в порушення умов договору, вимог статей 20, 74, Лісового кодексу України та Правил використання корисних властивостей лісів, що затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства за № 502 від 14 серпня 2012 року без дозволу постійного землекористувача ДП «Вищедубечанське лісове господарство» здійснив часткове пошкодження лісової ділянки.

У судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила про його задоволення із викладених у ньому підстав. Представник Київського обласного по м. Києву управління лісового та мисливського господарства надіслали на адресу суду заяву у якій позов прокуратури підтримали та вважали його таким, що підлягає задоволенню, справу просили слухати без участі їх участі.

В свою чергу, представник ДП «Вищедубечанське лісове господарство» до суду не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача в свою чергу проти позову заперечував, вважаючи, що законні підстави для його задоволення відсутні про що надав письмові заперечення на позов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного.

Так, судом встановлено, що розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 22 квітня 2013 року № 170 ОСОБА_1 виділено у довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей лісову ділянку площею 0,1171 га, що знаходиться у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» (АДРЕСА_1) та розташована на території Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області (а.с. 7).

30 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та ДП «Вищедубечанське лісове господарство» укладено договір № 15 про довгострокове тимчасове користування вищевказаною ділянкою, яка була йому передана у 2013 році, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі від 2013 року (а.с. 8-13, 15).

Згідно припису ДП «Вищедубечанське лісове господарство» від 12 травня 2014р. № 30 відповідачеві було надано час до 1 липня 2014 року для приведення земельної ділянки у попередній стан та усунути виявлені порушення, що полягали в нецільовому використанні земельної ділянки - будівництво на ній огорожі та споруд без належного дозволу, погодження та проекту благоустрою (а.с. 18-19).

З акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 22 травня 2014 року, також вбачається висновок уповноваженого органу державної влади про будівництво споруд відповідачем на орендованій ним земельній ділянці без відповідного дозволу та про порушення відповідачем статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, у акті зазначено, що встановити межі земельної ділянки неможливо через відсутність акту винесення меж земельної ділянки в натурі (а.с. 20-21).

Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ДП «Вищедубечанське лісове господарство» від 29 травня 2014 року, також, встановлено, що будівництво споруд відповідачем на орендованій ним земельній ділянці здійснено без відповідного дозволу та про порушення відповідачем статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до відповіді СТ «Авакс» від 8 грудня 2014 року за № 08/11/14, вбачається, що будівництво залізобетонного паркану (огорожі садового товариства) було здійснено протягом 2005 року членами СТ «Авакс» по периметру садівницького товариства. Будівництво інших об'єктів садівницьким товариством не проводилося. В 2009 році членами СТ «Авакс» було проведено будівництво решти будівель (а.с. 72).

Судом встановлено, що ТОВ «Центр архітектурного проектування та ландшафтного дизайну» було розроблено проект благоустрою території, що знаходиться в межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, на виконання умов договору, укладеного із ОСОБА_1 від 5 грудня 2014 року № 05-12-3 (а.с. 73-84-91).

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 45 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

З досліджених у судовому засіданні доказів, що містяться у матеріалах справи, в супереч вимогам статті 60 ЦПКУ України прокурором не надано належних доказів про обізнаність відповідача із приписом ДП «Вищедубечанське лісове господарство» від 12 травня 2014р. № 30 чи актами проведених у травні 2014 року перевірок. Крім того, як вбачається зі змісту таких документів, перевірки проводились за відсутності відповідача, громадянина ОСОБА_1

Крім того, у названому приписі ДП «Вищедубечанське лісове господарство» взагалі не конкретизовано які саме будівлі чи споруди розміщені відповідачем на переданій йому в оренду земельній ділянці.

В той же час, суд погоджується із доводами представника відповідача щодо того, що проведення перевірки, результати якої закріплені у акті від 22 травня 2014 року, не є належним доказом того, що на орендованій земельній ділянці виявлено збудовані об'єкти без відповідних дозволів, так як у тому ж акті зазначено, що встановити межі земельної ділянки неможливо через відсутність акту винесення меж земельної ділянки в натурі (а.с. 20-21). Разом з тим, в тексті акту перевірки від 29 травня 2014 року, також, зазначено, що опис території та об'єктів благоустрою які знаходяться на місцевості, є приблизним.

Відповідно до статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 11 ЦПК України йдеться про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а в частині 4 тієї ж статті зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, суд критично ставиться до доказів, наданих прокурором при зверненні до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору про довгострокове користування лісовою ділянкою.

Окремо судом звертається увага на пункт 29 Договору, у якому йдеться про припинення його дії. У судовому засіданні так і не було встановлено, яка саме підстава мала б бути врахована судом для задоволення позову.

В той же час, згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В свою чергу у статті 629 ЦК України йдеться про те, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Також, поза увагою суду не може бути залишена та обставина, що ТОВ «Центр архітектурного проектування та ландшафтного дизайну» на виконання договору, укладеного із ОСОБА_1 5 грудня 2014 року № 05-12-3, у 2014 році було розроблено проект благаустрою території, яка надана останньому в оренду, що знаходиться в межах Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Зокрема, як вбачається із тексту розробленого проекту благоустрою заплановано використовувати на спірній земельній ділянці такі елементи благоустрою як покриття проїздів і алей; зелені насадження; системи збирання та вивезення відходів; споруди систем інженерного захисту; малі архітектурні форми тощо.

Розроблений проектний план благоустрою території затверджено головним архітектором Вишгородського району ОСОБА_2, директором ТОВ «Центр архітектурного проектування та ландшафтного дизайну» та постійним лісокористувачем - ДП «Вищедубечанське лісове господарство» в особі директора Головецького М.М.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 20 ЛК України, тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право, за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності.

Відповідно до пункту 6.4 Правилах використання корисних властивостей лісів, що затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 14 серпня 2012 року № 502 спорудження тимчасових будівель і споруд, у тому числі лінійного типу, необхідних для ведення господарської діяльності, здійснюється за погодженням з постійними лісокористувачами (власниками лісів).

Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» у зв'язку із його недоведеністю та необґрунтованістю щодо розірвання судом договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки.

З урахуванням викладеного, не вбачається підстав для задоволення позовних вимог про повернення земельної повернути ДП «Вищедубечанське лісове господарство» лісову ділянку, площею 0,1171 га, яка розташована у виділі АДРЕСА_1 на території Лебедівської сільської ради в адміністративних межах Вишгородського району Київської області; зобов'язання відповідача привести у первинний стан ту саму лісову ділянку, так як по своїй суті такого виду позовні вимоги, в даному випадку, є похідними та такими що випливають із позовної вимоги про розірвання договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки від 30 квітня 2013 року № 15, укладеного між ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та ОСОБА_1

За таких обставин, суд приходить до висновку про потребу прийняття рішення про відмову у задоволенні позову в цілому.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову Міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, ДП «Вищедубечанське лісове господарство» до ОСОБА_1 про розірвання договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя