Справа №345/671/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2015 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мигович О.М.

секретаря - Гладенької Л.Ф.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася в суд з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що згідно договору позики від 18.09.2012 року позичила відповідачу ОСОБА_4 кошти в сумі 5000 доларів США для купівля пасажирського автобуса «Неоплан», які відповідач зобов'язався повернути до 01.12.2012 року. Оскільки у встановлений строк кошти їй не були повернуті вчасно, тому вона звернулася в суд із позовом про стягнення коштів. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року року по справі №345/4661/13-ц вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_4 борг в сумі 5000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29.07.2013 року становив 39965 грн., 1198,95 грн. 3 проценти річних із простроченої суми, а також 411 грн. сплаченого позивачем судового збору та 1000 грн. витрат на надання юридичної допомоги.

Однак на даний час борг їй не повернуто, рішення суду не виконано, тому просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також 3 проценти річних від простроченої суми за період часу, що сплинув від часу боргової розписки, а саме з 01.12.2012 року по 28.02.2015 року, відшкодувати збитки завдані порушенням зобов'язання з 28.07.2014 року по 28.02.2015 року та пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань з 28.07.2014 року по 28.02.2015 року, що становить 209234,85 грн. В дану суму не включена заборгованість 39965,00 грн., яку було стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.10.2013 року.

У зв'язку з цим ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечує проти стягнення з ОСОБА_4 3 процентів річних, з часу винесення рішення за один рік, які становлять 1198,95 грн. В задоволенні решти позову просить відмовити, оскільки решту суми боргу вже було стягнуто рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.10.2013 року.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що згідно договору позики від 18.09.2012 року позичила відповідачу ОСОБА_4 кошти в сумі 5000 доларів США для купівля пасажирського автобуса «Неоплан», які відповідач зобов'язався повернути до 01.12.2012 року. Оскільки у встановлений строк кошти їй не були повернуті вчасно, тому вона звернулася в суд із позовом про стягнення коштів.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 23 жовтня 2013 року року по справі №345/4661/13-ц вирішено стягнути з відповідача ОСОБА_4 борг в сумі 5000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29.07.2013 року становив 39965 грн., 1198,95 грн. 3 проценти річних із простроченої суми, а також 411 грн. сплаченого позивачем судового збору та 1000 грн. витрат на надання юридичної допомоги (а.с.42-44). Однак на даний час борг їй не повернуто, рішення суду не виконано.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 5 статті 124 і частини 3 статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

В той же час, відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому суд вважає, що з відповідача з часу винесення рішення слід стягнути 3 проценти річних, за один рік, які становлять 39965 грн. Х 3% = 1198,95 грн.

Згідно проведеного позивачем розрахунку збитків від інфляції з грудня 2012 року по січень 2015 року сума інфляційних втрат складає 43567,21 грн.

Проте, суд звертає увагу на те, що Позивачем не надано суду доказів на обґрунтування розрахунку інфляційних втрат, зокрема щодо розміру встановленого індексу інфляції в період, за який він просить стягнути інфляційні втрати.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В письмовому запереченні на позов відповідач посилався на незрозумілість та нерозшифрованість підрахованих сум по всіх видах стягнення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача збитків від інфляції в сумі 43567,21 грн. не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 22858,85 грн. (за період з 28.07.2014 р. по 28.02.2015 р.), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Наслідки порушення договору позики позичальником визначено статтею 1050 ЦК України.

Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 1 статті 1050 ЦК України).

Відтак, суд звертає увагу на те, що відповідно до чинного законодавства обов'язок щодо сплати неустойки відповідно до статей 549 - 552 ЦК України виникає в позичальника лише в разі неповернення речей, визначених родовими ознаками.

В спірних ж відносинах відповідачем було несвоєчасно повернуто грошові кошти, а не речі, визначені родовими ознаками.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що розписці від 18.09.2012 року, в ній сторонами не було зазначено умову про відповідальність позичальника у вигляді сплати пені за несвоєчасне виконання зобов'язання щодо повернення грошових коштів.

Таким чином, оскільки в договорі позики сторони не обумовили обов'язок позичальника щодо сплати пені в разі несвоєчасного виконання грошового зобов'язання, а чинне законодавство (зокрема, стаття 1050 ЦК України) такого обов'язку позичальника не містить, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з сідповідача пені в сумі 22858,85 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не підлягає до задоволення позовна вимога про відшкодування збитків, внаслідок неповернення ОСОБА_4 коштів, оскільки одержання ОСОБА_3 коштів в кредит не є збитками в розумінні ст..22 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, ЦПК України, керуючись ст. ст. 213- 216 ЦПК України, суд -

р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 в користь ОСОБА_3 - 1198,95 грн. - 3 проценти річних від простроченої суми.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: