У х в а ла

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Макарівського району Київської області до Макарівської районної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, садового товариства «Берізка» про скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок, за касаційною скаргою представника садового товариства «Берізка», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, на заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 серпня

2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 квітня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року прокурор Макарівського району Київської області звернувся до суду з позовом до Макарівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Макарівська РДА), ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, садового товариства «Берізка» (далі - СТ «Берізка») про скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та повернення земельних ділянок.

В обґрунтування позову прокурор Макарівського району Київської області зазначав, що проведеною перевіркою щодо законності відведення земельних ділянок природно-заповідного фонду було встановлено, що землі лісу, які було передано у користування с/т «Берізка» та в подальшому у власність відповідачам для ведення садівництва в межах Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області, є землями природно-заповідного фонду та лісового фонду і перебувають під дією охоронного зобов'язання від 16 березня 2000 року, виданого ДП «Макарівський лісгосп» щодо земельної ділянки площею 785,0 га (квартали Забуянського лісництва № № 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42. 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50) ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Урочище Мутвицьке».

Посилаючись на викладене та вважаючи незаконною передачу земельних ділянок у власність громадян для ведення садівництва, прокурор Макарівського району Київської області просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 квітня 2014 року, позов прокурора Макарівського району Київської області задоволено.

Скасовано розпорядження Макарівської РДА № 39 від 16 грудня

2004 року.

Скасовано розпорядження Макарівської РДА № 35 від 21 січня

2005 року «Про передачу земельної ділянки в оренду СТ «Берізка» для ведення колективного садівництва в межах Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області».

Скасовано розпорядження Макарівської РДА № 1943 від 22 грудня 2009 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю 16 громадянам України членам СТ «Берізка» для ведення садівництва в межах Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області».

Скасовано розпорядження Макарівської РДА № 290 від 17 березня 2010 року «Про передачу у власність земельних ділянок 16 громадянам України - членам СТ «Берізка» для ведення садівництва у межах Забуянської сільської ради Макарівського району Київської області».

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 849709 від 21 вересня 2010 року, виданий

ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва з кадастровим номером :12:032:0016.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 849704 від 21 вересня 2010 року, виданий

ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва з кадастровим номером :12:032:0011.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 849706 від 21 вересня 2010 року, виданий

ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва з кадастровим номером :12:032:0013.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 849701 від 21 вересня 2010 року, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва з кадастровим номером :12:032:0008.

Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5 повернути у власність держави вказані земельні ділянки.

У касаційній скарзі представник СТ «Берізка», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 просить заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 квітня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що розпорядженням Макарівської РДА від 16 грудня 2004 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9977 га для ведення колективного садівництва на території Забуянської сільської ради СТ «Берізка».

24 січня 2005 року розпорядженням Макарівської РДА № 35 було передано СТ «Берізка» в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 1,9977 га для ведення колективного садівництва в межах Забуянської сільської ради Макарівського району, Київської області.

22 грудня 2009 року розпорядженням Макарівської РДА № 1943 16 громадянам, членам СТ «Берізка» надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю, а розпорядженням Макарівської РДА від 17 березня

2010 року за № 290 затверджено технічну документацію про передачу їм земельних ділянок у власність для ведення садівництва в межах Забуянської сільської ради Макарівського району загальною площею 1,92 га та у подальшому видано державні акти на право власності на вказані земельні ділянки.

Указом Президента України «Про оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення» від 20 серпня 1996 року № 715/96 «Урочище Мутвицьке» оголошено ландшафтним заказником загальнодержавного значення.

16 березня 2000 року директору ДП «Макарівський лісгосп» видано охоронне зобов'язання щодо земельної ділянки загальною площею 785,3 га у межах ДП «Макарівське лісове господарство» Забуянського лісництва з перерахуванням 15 кварталів (квартали № № 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50) ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Урочище Мутвицьк» та зобов'язано забезпечити додержання вимог відповідного правового режиму цієї території.

Відповідно до довідки Макарівського районного відділу земельних ресурсів, землі, які передавалися СТ «Берізка» для ведення садівництва в межах Забуянської сільської ради, станом на 30 листопада 2004 року рахувалися як ліси І групи у квадраті 42 виділ 6 і квадраті 43 виділ 1 загальною площею 2,0 га Забуянського лісництва та невкриті лісовою рослинністю. Нумерація кварталів згідно з довідкою № 250 від 13 травня 2013 року не змінювалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в ч. 2 ст. 3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ст. 42 ЛК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) переведення лісових земель до нелісових для використання у цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, використанням лісових ресурсів і користуванням земельними ділянками лісового фонду для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт, провадиться за рішенням органів, які надають ці землі у користування відповідно до земельного законодавства. Переведення лісових земель до інших категорій провадиться за згодою відповідних державних органів лісового господарства Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя.

Згідно зі ст. 20 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 44 ЗК України передбачено, що до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва).

За правилами ст. 45 ЗК України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Так, згідно зі ст. 30 Закону України «Про природно-заповідний фонд» на території заповідних урочищ забороняється будь-яка діяльність, що порушує природні процеси, які відбуваються у природних комплексах, включених до їх складу, відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших

природних об'єктів, оголошених заповідними урочищами, беруть на

себе зобов'язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

ДП «Макарівський лісгосп» згідно з охоронним зобов'язанням, зареєстрованим у Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Київській області, є землекористувачем ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Урочище Мутвицьке» та має забезпечувати додержання вимог заповідного режиму на даній території.

Отже, спірна земельна ділянка, передана у користування СТ «Берізка», а в подальшому - у власність відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5, перебувала у користуванні ДП «Макарівський лісгосп» як землі лісового фонду й зміна цільового призначення у встановленому законом порядку не проводилася, крім того, така земельна ділянка знаходилася під дією охоронного зобов'язання і являлася земельною ділянкою природно-заповідного фонду.

Таким чином, установивши зазначені обставини, суди дійшли по суті правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову, оскільки спірна земельна ділянка була передана відповідачам у власність із порушенням вимог чинного на той час законодавства.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника садового товариства «Берізка», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7, відхилити.

Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук