Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Берко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетовська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12 грудня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому зазначила, що на підставі ордеру № 4545, виданого 03 вересня 1959 року заводом ім. Петровського була надана квартира АДРЕСА_1 на сім`ю з п'яти осіб: ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_6. 14 грудня 1993 року дирекції і комітет профспілкового орендного підприємства Дніпропетровського металургійного заводу ім. Петровського постановили об'єднати два особових рахунка квартири АДРЕСА_1 в один на три кімнати житловою площею 43,5 кв.м. ОСОБА_4 з сім`єю з чотирьох чоловік: дружини ОСОБА_5, сина ОСОБА_6, сина ОСОБА_7. 15 вересня 1984 року позивач з ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу позивач з вересня 1984 року постійно проживає в АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_5, особовий рахунок рішенням виконкому Ленінської ради м. Дніпропетровська було переоформлено на ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_7 помер. Вказує, що з чоловіком вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет. Після смерті чоловіка позивач продовжує проживати в спірній квартирі, іншого житла позивач не має. Просила визнати за нею право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпропетровської міської ради укласти договір найму житлового приміщення, квартири АДРЕСА_1; зобов'язати Ленінську районну у м. Дніпропетровську раду змінити договір найму житла з померлого ОСОБА_7 на позивача - ОСОБА_1.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву не визнала та заперечувала проти її задоволення в повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи сповіщалася належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підставою звернення позивача до суду стали захист його невизнаних особистих майнових прав, пов'язаних із користуванням квартирою АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.1984 року по 10.08.2014 (а.с.5,32).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 виданий ордер № 4545 від 03.09.1959 року на право зайняття жилого приміщення, квартири АДРЕСА_1 на сім`ю з п'яти осіб: ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року та ОСОБА_6 (а.с.4,28,29,30,31).

14 грудня 1993 року дирекції і комітет профспілкового орендного підприємства Дніпропетровського металургійного заводу ім. Петровського постановили об'єднати два особових рахунка квартири АДРЕСА_1 в один на три кімнати житловою площею 43,5 кв.м. ОСОБА_4 з сім`єю з чотирьох чоловік: дружини ОСОБА_5, сина ОСОБА_6, сина ОСОБА_7 (а.с.23-25).

Встановлено, що особовий рахунок на ОСОБА_7 був відкритий на підставі розпорядження № 6 від 23.03.2004 року (а.с.37).

У квартирі АДРЕСА_1 було зареєстровано місце проживання ОСОБА_7 (а.с.35).

Встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер, що підтверджується, свідоцтвом про смерть, виданого 11.08.2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.32).

Як зазначила в судовому засіданні представник позивача, позивач мешкала у спірній квартирі разом з чоловіком ОСОБА_7 до моменту його смерті, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, оплачувала комунальні послуги, займалася утриманням житла, тобто позивач несла усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, підтвердили, що позивач з більш ніж п'ятнадцять років мешкає в квартирі АДРЕСА_1.

У відповідності до норм ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З огляду на загальні засади регулювання відносин користування житловими приміщеннями, що є об'єктом права державної або комунальної власності, таке користування повинно відбуватись за наявності письмового договору найму житлового приміщення, який підлягає відповідній реєстрації, обов'язковість якого випливає зі змісту ст. 810 ЦК України, 61-63 ЖК УРСР, оскільки відповідно до Жилого Кодексу УРСР та Цивільного Кодексу України, житло як об'єкт права власності відокремлено в окрему правову категорію і не може ототожнюватися з об'єктами, майнові права щодо яких виникають з підстав, визначених розділі 4 глави 58 "Найм (оренда)" Цивільного Кодексу України.

Так, відповідно до ч.2 ст. 810 ЦК України, підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР визначено, що безпосередньо користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови N 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що вирішуючи спори про користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

З урахуванням зазначених вище обставин та положень закону, враховуючи, що позивач був вселений у вказану квартиру, яка є місцем постійного проживання позивача з моменту його вселення, позивач відкрито й безперервно користувався житловим приміщенням, ніс відповідні витрати по утриманню квартири, сплачував необхідні комунальні та інші обов'язкові платежі, тобто позивач ніс усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Суд враховує й ту обставину, що будь-які зацікавлені особи, у тому числі Дніпропетровська міська рада, будь-яких дій, що спрямовані на виселення позивача з вказаної квартири, або позбавлення його можливості користування такою квартирою у встановленому законом порядку не вчиняли, до суду з такими позовами не зверталися, суд приходить до висновку, що позивач набув права користування квартирою, а його вимоги в цій частині є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

А тому, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, що є підставою для зміни умов договору найму житлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року на ОСОБА_1.

Натомість, позовні вимоги в частині зобов'язання Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпропетровської міської ради укласти договір найму житлового приміщення, квартири АДРЕСА_1 є такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпропетровської міської ради є третьою особою по справі та права позивача не порушував та в матеріалах справи відсутня відмова Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Центральний» Дніпропетровської міської ради на звернення позивача.

Таким чином, суд, аналізуючи подані позивачем докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і таким, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9,61,64 Житлового кодексу України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпропетровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1, що є підставою для зміни умов договору найму житлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року на ОСОБА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Залімська