Номер провадження: 22-ц/785/7630/15
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України про стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України 35896,56 грн. в рахунок відшкодування заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2014 року по 01 березня 2015 року та 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді директора державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку», з Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України стягнуто на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.01.2014 року по 22.09.2014 року в розмірі 46359,81 грн. та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Оскільки рішення суду в добровільному порядку не виконувалось відповідачем, позивач приступив до виконання службових обов'язків лише з 01 березня 2015 року, у зв'язку з чим він вимушений звернутись з позовом до суду про стягнення заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої цими подіями моральної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України на користь ОСОБА_3 30768,48 грн. в рахунок відшкодування заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22 вересня 2014 року по 06 лютого 2015 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, стягнути з відповідача на його користь 35895,55 грн. в рахунок відшкодування заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 22.09.2014 року по 01.03.2015 року та моральну шкоду у розмірі 20000 грн., посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів ст. 236 КЗпП України, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу, працівнику повинна бути виплачена середня заробітна плата за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня винесення відповідного рішення.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року ОСОБА_3 поновлено на роботі на посаді директора державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку». Стягнуто з Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 січня 2014 року по 22 вересня 2014 року в розмірі 46359,81 гривень та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.3-6).

Наказом Державного агентства з інвестицій та управління національними проектами України від 06 лютого 2015 року за № 65/к ОСОБА_3 поновлено на посаді директора державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» з 06 лютого 2015 року (а.с.80).

Наказом № 66/к від 06.02.2015 року було внесено зміни до наказу № 65/к та зазначено, що поновлено ОСОБА_3 на посаді директора державної бюджетної установи «Одеський регіональний центр з інвестицій та розвитку» з 20 січня 2014 року (а.с.81).

Пунктом 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що стосовно до правил ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом наказу про це.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з приписів ст. 236 КЗпП України при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу, позивачу повинна бути виплачена середня заробітна плата за час затримки виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу з дня винесення відповідно рішення, а саме з дня винесення рішення апеляційним судом Одеської області від 22 вересня 2014 року до дня його фактичного виконання, тобто до 06 лютого 2015 року - дня прийняття наказу про поновлення позивача на роботі.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно рішення апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року середня заробітна плата ОСОБА_3 за один робочий день складає 222,96 грн..

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 22.09.2014 року по 06.02.2015 року, яка складає 30768,48 грн..

Що стосується відмови у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з рішенням суду в цій частині з наступних підстав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не обґрунтовано завдання йому моральної шкоди саме у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про поновлення роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також причинний зв'язок між діями відповідача та спричиненою моральною шкодою.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.І. Сватаненко

П.М. Черевко