Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/1169/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сікан В. М.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.

суддів Галацевич О.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року, -

встановила:

У червні 2013 року позивачі звернулись з даним позовом, в якому просили визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки від 31 серпня 2007 року, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що ОСОБА_3 не отримував ніяких коштів по кредитному договору № 014/0983/82/60064 від 31 серпня 2007 року, підпис на документах про видачу кредиту, а саме: підписи в заяві на отримання готівки від 31.08.2007 року, додаткової угоді до кредитного договору, додатках до кредитного договору виконано не ним, а іншою особою, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи. Отже не було досягнуто згоди між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за всіма істотними умовами необхідними для укладення цього договору, а також не було ним отримано жодних кредитних коштів за вищевказаним договором. Тому, є всі підстави вважати, що вказаний кредитний договір не було укладено взагалі, наслідком чого є відсутність у позивача ОСОБА_3 обов'язків щодо повернення коштів.

Позивач ОСОБА_5, просить визнати договір іпотеки недійсним, оскільки відповідно до умов зазначеного договору іпотеки від 31.08.2007 року, даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору від 31.08.2007 року. Лише 22.11.32011 року, коли Попільнянським районним судом було відкрито провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до них про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 580 857 грн. 81 коп., позивачі дізналися про існування цього кредитного договору та договору іпотеки.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представники позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вважають дане рішення було винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема положень ст. ст. 215, 203, 638, 640, 1054 ЦК України. Крім того, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що підстав недійсності правочинів, а саме кредитного договору та договору іпотеки від 31 серпня 2007 року не встановлено.

З таким висновком і погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Положеннями ч. ч. 1 ст. ст. 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов цього договору.

Таким чином, кредитний договір № 014/0983/82/60064 від 31 серпня 2007 року є укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_3 з моменту його підписання сторонами, що свідчить про згоду позичальника з усіма істотними умовами цього договору.

Судом встановлено, що на забезпечення виконання умов кредитного договору, цього ж дня, 31 серпня 2007 року, між банком та ОСОБА_5 було підписано договір іпотеки, тобто останній виступив майновим поручителем ОСОБА_3.(т.1 а.с. 24-25).

Вказаного дня ОСОБА_3 було також укладено із ЗАТ «Страхова компанія «ВУСО» договір добровільного страхування від нещасного випадку, вигодонабувачем за умовами якого є ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (т.1 а.с. 81-82).

10 червня 2008 року ОСОБА_5 звернувся з поясненнями до банку, де зазначив, що позичальник ОСОБА_3 за станом здоров'я не може здійснювати погашення по кредитному договору, тому оплату коштів проводить заявник і зобов'язується у подальшому її здійснювати по графіку погашення (т.1 а.с. 113).

13 січня 2009 року ОСОБА_5 повторно звернувся із заявою до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» з проханням розглянути можливість погашення кредиту в сумі 6 тис. грн. та зменшити відсоткову ставку за кредитом (а.с. т.1 а.с. 114).

10 вересня 2009 року між сторонами кредитного договору було укладено Додаткову угоду №1, згідно умов якої, кредитор та позичальник погодили між собою збільшення строку кредиту на 120 місяців, тобто остаточною датою повернення кредитних коштів є 31 серпня 2027 року (т.1 а.с. 83-84).

Вказаного дня для забезпечення вимог кредитора, між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки (т.1 а.с. 119-122).

Крім того, 10.09.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 було укладено Договір про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 31.08.2007 року, згідно яких між кредитором та позичальником було досягнуто згоди про збільшення строку кредиту до 31.08.2027 року (т.1 а.с. 112). При цьому дружина відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на укладення чоловіком вище вказаного Договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 31.08.2007 року (т.1 а.с. 111).

Судом встановлено, що після укладення кредитного договору ОСОБА_5 частково здійснював оплату коштів з метою виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3, що підтверджується копіями квитанцій (т.2 а.с. 123-127), що не заперечував у суді апеляційної інстанції і сам ОСОБА_5, мотивуючи це тим, що йому погрожували працівники банку. Однак будь-яких доказів в обгрунтування таких відомостей відповідач не надав.

02 лютого 2012 року до банку звернулася представник ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - ОСОБА_2 із заявою щодо припинення нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним договором (т.1 а.с. 85).

Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено загальні вимоги. додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) ( ст. 207 ЦК України).

Згідно положень ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Посилання апелянтів на висновок судово-почеркознавчої експертизи від 27 червня 2012 року № 2076/2077/12-32, яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 у заяві на видачу готівки від 31.08.2007 року, додатку до кредитного договору № 014/0983/82/60064 від 31.08.2007 року та Додатковій угоді №2 від 25.03.2010 року до кредитного договору від 31.08.2007 року виконані не позичальником, а іншою особою не можуть свідчити про неотримання ОСОБА_3 кредитних коштів та наявність підстав для визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки від 31 серпня 2007 року. Вимога щодо визнання недійсною Додаткової угоди №2 від 25.03.2010 року до кредитного договору від 31.08.2007 року в позові відсутня.

Також є безпідставними доводи представника позивачів - ОСОБА_2 при розгляді справи в апеляційній інстанції щодо наявності кримінального провадження у Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві по її заяві про вчинення службовими особами голосіївського районного відділення Київської регіональної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» злочину, передбаченого ст.ст. 190, 358 КК України, оскільки сам факт відкриття кримінального провадження за відсутності особи, яка визнана винною у вчиненні даного злочину, немає правового значення для вирішення спору.

14 жовтня 2013 року відповідачем по справі до суду першої інстанції була подана заява про застосування позовної давності (т.1 а.с. 127-128). Судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю, що виключає застосування судом застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, права і обов'язки сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачами вимог, норми права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам і обґрунтовано ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки підстав для визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки від 31 серпня 2007 року не встановлено.

Тому, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді