Справа №473/322/15-ц 18.05.2015 18.05.2015 18.05.2015
Провадження №22-ц/784/1093/15
Провадження №22-ц/784/1093/15 Головуючий у 1-й інстанції: Лузан Л.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

18 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

В січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк) пред'явило до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказував, що 29 травня 2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № NKXRFD10200382, за яким остання отримала 6 490 грн. кредиту до 29 березня 2009 року зі сплатою 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

22 листопада 2011 року рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість за даним кредитним договором в сумі 8 102 грн. 20 коп.

Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, уточнюючи позовні вимоги, Банк остаточно просив стягнути з відповідача на його користь лише 2 096 грн. 70 коп. несплаченої пені станом на 17 грудня 2014 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечуючи проти задоволення позову, посилався, як на пропуск позовної давності, так і те, що заборгованість за кредитним договором вже була з позичальника стягнута вищезазначеним рішенням суду.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку 538 грн. 29 коп. пені та 63 грн. 34 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов банку, суду першої інстанції виходив із того, що до вимог про стягнення пені слід застосувати позовну давність в один рік, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №NKXRFD10200382, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6 490 грн. на строк 10 місяців, до 29 березня 2009 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складався із заяви позичальника та доданих до неї Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року, яке набрало законної сили, на корить банку стягнуто з ОСОБА_2 за даним кредитним договором заборгованість станом на 28 лютого 2011 року на суму 8 102 грн. 20 коп., зокрема 4 602 грн. 48 коп. - всю заборгованість за кредитом; 1,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 497 грн. 81 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань.

Визначена судом сума боржником сплачена не була.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Окрім цього, ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду даної справи представник відповідача ОСОБА_3 заявив про застосування позовної давності (а. с. 96).

При зверненні до суду з указаним позовом банк надав суду заяву позичальника про видачу кредиту, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам і розрахунок заборгованості.

Однак вказані Умови, п. 5.5 яких передбачає збільшення терміну позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування ним і неустойки до 5 років, відповідачем не підписані. До того ж, суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений в цих Умовах і в Умовах, які раніше банк надавав суду у 2011 році (а.с.4-5), містить розбіжності щодо розміру пені.

В той же час, ст. 259 ЦК України інперативно встановлено, що договір про збільшення позовної давності повинен бути укладений у письмовій формі.

Крім того, у заяві позичальника від 29 травня 2008 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Оскільки такий письмовий договір сторони не уклали, то до спірних правовідносин про стягнення неустойки застосовуються п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, яким установлено спеціальну позовну давність в один рік.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, оцінив докази, подані сторонами (ст. 212 ЦПК України), зокрема відсутність належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі ст. 259 ЦК України, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову про стягнення пені за один рік. При цьому порушень положення ст. 129 Конституції України не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий Судді: