Справа № 175/5005/14-ц
Провадження № 2/175/1935/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

при секретарі Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Ювілейному цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 від 15 грудня 2005 року укладений між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та посвідчений 15 грудня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованим в реєстрі за № 2481.

В обґрунтування позову вказав, що 15 грудня 2005 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Згодом між відповідачем та його колишньою дружиною виник спір щодо поділу спільного майна подружжя. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року договір між ним з відповідачем був визнаний недійсним в 1/2 частині, а за колишньою дружиною відповідача було визнане право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку. Вважає, що його було частково позбавлено права власності на придбаний будинок, оскільки при купівлі будинку він не розраховував і не міг передбачити наявність майбутнього спору та відсудження нерухомого майна. Вказує, що підставою для розірвання договору відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є істотне порушення договору другою стороною. Тому, для захисту свого матеріального права, він був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися. 29 січня 2015 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив розглянути справу згідно з законом на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 та її адвокат за договором про надання правової допомоги ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги вважали необґрунтованими та просили відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши третю особу та її адвоката, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, який був посвідчений 15 грудня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2481 (а.с.8).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, власником якого в цілому був ОСОБА_2 згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 грудня 2005 року; визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, власником якої в цілому (площею 0,1284 га) був ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 170393 виданого 28 грудня 2002 року Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району і області та зареєстрованого в Книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за № 5991; визнано недійсним в 1/2 частині договір купівлі-продажу житлового будинку від 15 грудня 2005 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо купівлі-продажу будинку з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, який було посвідчено 15 грудня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 2481; визнано недійсним і скасовано рішення Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району і області У1 сесії У скликання від 06 березня 2007 року № 349-6/У в частині безкоштовної передачі у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових, господарських будівель та споруд ОСОБА_8 площею 0,1301 га по АДРЕСА_1; визнано недійсним і скасувано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯД № 785569 виданий 25 грудня 2007 року Ювілейною селищною радою Дніпропетровського району і області, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 54 на ім'я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1301 га по АДРЕСА_1; усунуто перешкоди ОСОБА_3 в користуванні будинком з господарським будівлями та спорудами і земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом вселення її в зазначений будинок, зобов'язавши ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні будинком з господарським будівлями та спорудами і земельною ділянкою по АДРЕСА_1; в іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено (а.с.9-12). Рішення апеляційного суду набрало чинності.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно правової позиції (постанова Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13) - оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримувати очікуване при укладенні договору, а також установити чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона укладаючи договір і тим, що в дійсності вона змогла б отримати.

Позивач в своєму позові зазначив, що він поза своєю волею був позбавлений частково свого права власності на придбаний будинок, оскільки при купівлі будинку не розраховував і не міг передбачити наявність майбутнього спору та відчуження нерухомого майна, що і є на його думку підставою для розірвання договору відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Суд критично оцінює факт визнання відповідачем позову та відсутність спору між сторонами, оскільки ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1, який в свою чергу знав про спір між колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та хотів позбавити законного права на частину майна третю особу по справі ОСОБА_3

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач інших доказів порушення його прав та несправедливості умов договору суду не надав.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та приведені норми закону, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. 202, 203, 627, 651 ЦК України, ст. 10, 11, 14, 60, 74, 79, 84, 88, 146, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Озерянська Ж.М.