Справа №487/2754/14-ц 16.02.2015 16.02.2015 16.02.2015
Провадження №22-ц/784/301/15
Головуюча першої інстанції:Павлова Ж.П.
Категорія -46 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

2015 р., лютого місяця, 16 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних правах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Богуславською О.М.

з участю:

представників:

позивача - Статкевської І.С.

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - виконком Миколаївської міськради) на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.12.2014 р., у справі за

позовом

виконкому Миколаївської міськради до ОСОБА_5 про визнання особою, що втратила право користування житловим приміщення у гуртожитку,

встановила:

18.03.2014 р. виконком Миколаївської міськради звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання особою, що втратила право користування житловим приміщення у гуртожитку.

Позивач зазначав, що міська територіальна громада є власником гуртожитку по АДРЕСА_1.

Гуртожиток перебуває на балансі комунального підприємства КП СКП «Гуртожиток».

У гуртожитку з 14.02.2012 р. зареєстрований, але не проживає без поважних причин більше шести місяців ОСОБА_5

Ордер на житлове приміщення у гуртожитку йому не видавався, у трудових відносинах з власником гуртожитку відповідач не перебував і не перебуває.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням гуртожитку.

Позивач також просив про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.12.2014 р. постановлено про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі виконком Миколаївської міської ради ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про задоволення позову вважаючи, що суд не врахував всіх доказів і обставин, які свідчать про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням гуртожитку, а суд цих обставин не врахував.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, інтереси та права юридичних осіб у спосіб визначений законом.

Перелік способів захисту права, передбачений ст. 16 ЦК не є вичерпним, а тому суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором.

Зокрема, статтею 72 ЖК України визначені підстави визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Але зазначена норма застосовується до випадків наявності у особи права користування житловим приміщенням, яке вона втрачає внаслідок тимчасової відсутності без поважних причин у наданому на законних підставах житловому приміщенні.

В тих випадках, коли особа не набула права користування житловим приміщенням, але незаконно його займає, застосовуються інші способи захисту порушеного права, передбачені житловим та цивільним законодавством.

Кожна особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права самостійно обирає способи його захисту, а суд відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Суд не вправі без згоди позивача, змінити спосіб захисту порушеного права та вирішити спір на інших підставах, ніж зазначено у позовній заяві.

Порядок заселення та виникнення права на користування жилими приміщеннями гуртожитків визначається нормами гл. 4 ЖК України та Примірного положення про гуртожиток (затв. пост. РМ Української РСР № 208 від 03.06.1986 р.( далі - Положення)

Положення цих нормативних актів не передбачають розповсюдження на житлові приміщення гуртожитку правового режиму, який мають житлові приміщення, що надаються громадянам в порядку поліпшення житлових умов.

Не передбачено ними і укладення договору житлового найму з особою, що заселяється до гуртожитку, оскільки приміщення у гуртожитках надаються особам які працюють на підприємстві, або навчаються, чи пов'язані з ним іншими зв'язками, про які зазначено в ст. 127 ЖК України та п. 2 розділі I Положення.

З матеріалів справи вбачається, що власником гуртожитку по АДРЕСА_1, є міська територіальна громада, яку відповідно до закону представляє міська рада.

Гуртожиток перебуває на балансі комунального підприємства КП СКП «Гуртожиток», яке має статус самостійної юридичної особи.

Юридичні особи згідно з вимогами ст.ст. 87-88 ЦК набувають лише ті права та обов'язки, які визначені установчими документами.

Згідно з положеннями Статуту, затвердженого розпорядженням міського голови від 26.07. 2006 р., комунальне підприємство СКП «Гуртожиток» не наділене самостійним правом надання фізичним чи юридичним особам житлової площі у гуртожитку.

Всупереч цим статутним обмеженням у гуртожитку з 14.02.2012 р. був зареєстрований, ОСОБА_5, з яким 15.10.2012 р. керівником СКП «Гуртожиток» було укладено договір про надання послуг з утримання будинку гуртожитку ( а. с.- 5, 29)

Ордер на житлове приміщення у гуртожитку йому не видавався, у трудових відносинах з власником гуртожитку відповідач не перебував і не перебуває.

Рішення власника гуртожитку про надання житла у користування чи ордеру на заселення жодна з сторін спору не надали.

Що стосується договору про надання послуг з утримання будинку гуртожитку, то він також не може свідчити про надання житла у гуртожитку, адже СКП «Гуртожиток» правом розпорядження житловою площею у гуртожитку не наділений.

Встановлене свідчить про те, що заселення відповідача до гуртожитку мало місце на підставі угоди, яка не передбачена житловим законодавством та укладена керівником СКП «Гуртожиток» з перевищенням статутних повноважень.

Тобто, права користування житловим приміщенням у гуртожитку відповідач не набув.

Вимагаючи визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням гуртожитку, позивач не врахував, що ОСОБА_5 не набув права користування житловим приміщенням гуртожитку та що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає дійсним обставинам справи та наведеним вимогам житлового законодавства.

Крім того, посилаючись а відсутність відповідача у займаному житловому приміщенні без поважних причин більше шести місяців, позивач не надав переконливих доказів на підтвердження цього факту.

Адже акт про непроживання складено лише за неповних три місяці перед зверненням з позовом, а про початок терміну тимчасової відсутності достовірних доказів не надано.

В той же час, момент реєстрації відповідача та укладення договору про надання послуг і оплату цих послуг свідчать про непреривність його зв'язку з житловим приміщенням.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з недоведеності саме цих обставин.

В той же час, відповідно до фактичних обставин справи судом правильно визначені правові наслідки вирішення спору та застосування положень ст. 72 ЖК України і за таких обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги про доведеність факту непроживання, не заслуговують на увагу, оскільки права територіальної громади, які порушені неправомірним зайняттям житлового приміщення гуртожитку підлягають захисту іншим способом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради - відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.12.2014 р. - залишити без зміни

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П.Лисенко

Т.В. Серебрякова