УХВАЛА

16 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву приватного підприємства «Таврія» про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі за позовом приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_3, фермерського господарства «Скорук М.А.», треті особи: відділ Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання договору оренди землі поновленим та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди,

в с т а н о в и л а :

Приватне підприємство «Таврія» (далі - ПП «Таврія») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 лютого 2007 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва між ПП «Таврія» та

ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,7102 га терміном на п'ять років. У п. 2.5 вказаного договору сторони погодили, що по закінченню терміну дії договору орендар ПП «Таврія» має переважне право на поновлення договору на новий термін. 10 лютого

2012 року ПП «Таврія» повідомило ОСОБА_3 про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк та надіслало проект додаткової угоди. Згодом позивачу стало відомо про те, що 26 березня 2012 року ОСОБА_3 уклав договір оренди земельної ділянки з фермерським господарством «Скорук М.А.»

далі - ФГ «Скорук М.А.»).

Вказувало, що по закінченню строку дії договору оренди, а саме,

23 березня 2012 року, відповідач ОСОБА_3 не з'явився до позивача для підписання акту прийому-передачі земельної ділянки, не вчинив будь-яких інших дій, які б свідчили про його намір повернути вище вказану земельну ділянку, та на протязі одного місяця після закінчення строку договору не висловлював будь-яких заперечень у поновленні договору оренди, а тому договір оренди від 13 лютого 2007 року, відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі», вважається продовженим.

Зазначало, що договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2012 року не відповідає вимогам діючого законодавства, а саме, ч. 3 ст. 125 ЗК України, оскільки був укладений без виділення в натурі земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, та встановлення її меж в натурі (на місцевості).

З урахуванням уточнень просило визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,7102 га, укладений 26 березня

2012 року між ФГ «Скорук М.А.» та ОСОБА_3, та скасувати його державну реєстрацію; визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,7102 га від 13 лютого 2007 року, укладений між ПП «Таврія» та

ОСОБА_3, поновленим та зобов'язати останнього вчинити дії щодо укладення з ПП «Таврія» додаткової угоди, передбаченої ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області 23 травня 2014 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 8,7102 га, укладений 26 березня 2012 року між ФГ «Скорук М.А.» та

ОСОБА_3

Визнано поновленим договір оренди земельної ділянки площею 8,7102 га, укладений 13 лютого 2007 року між ПП «Таврія» та ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_3 вчинити дії щодо укладення з ПП «Таврія» додаткової угоди. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області 23 травня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ПП «Таврія» про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини 1, 2 ст. 13, ст. 526 ЦК України, ч.1 ст. 2, ч. 1ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини 1, 2 ст. 13, ст. 526 ЦК України, ч.1 ст. 2, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року у справі про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання договору оренди землі поновленим та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди та від 27 листопада 2014 року у справі про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання договору оренди землі поновленим та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди.

Суд касаційної інстанції у рішенні, щодо якого ставиться питання про його перегляд, скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій виходив із того, що виходячи з положень ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України та ст. ст. 16,

215 ЦК України ПП «Таврія» не могло заявляти позов щодо дійсності договору, укладеного між ФГ «Скорук М.А.» та ОСОБА_3, оскільки не є стороною даного договору, порушення переважного права орендаря на продовження договору оренди, не є визначеною законом підставою для визнання недійсним договору оренди, поновлення такого права можливо шляхом переведення на орендаря, переважне право якого порушено, відповідних прав та обов'язків за договором оренди між сторонами правочину.

При цьому, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2014 року, на яку робиться посилання щодо неоднакового застосування норм матеріального права, суд касаційної інстанції, погодився з висновком судів про те, що при укладенні оспорюваного договору оренди земельної ділянки було порушено переважне право ПП «Таврія» на поновлення договору ділянки було порушено.

ПП «Таврія» орендує суміжні земельні ділянки, які є єдиним масивом, на момент укладення договору межі орендованої земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначені не були, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

До такого ж висновку у своїй ухвалі від 12 листопада 2014 року дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на яку, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права, посилається у своїй заяві ПП «Таврія», яка додана до заяви.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що цивільна справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України, оскільки у наведених рішеннях судів касаційної інстанції вбачається неоднакове застосування норм матеріального права, а саме ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України та ст. ст. 16, 215 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Допустити до перегляду Верховним Судом України рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі за позовом приватного підприємства «Таврія» до ОСОБА_3, фермерського господарства «Скорук М.А.», треті особи: відділ Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області Головного управління Держкомзему України у Дніпропетровській області, товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська обласна земельна агенція», про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, визнання договору оренди землі поновленим та зобов'язання вчинити дії щодо укладення додаткової угоди.

Копію ухвали із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В. С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська