Справа №2/489/540/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2015 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визначити місця проживання її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із нею.

Зазначає, що після розірвання в 2011 р. шлюбу з відповідачем - батьком сина, вона продовжували із сином проживати із ним, але після чергового скандалу у січні 2014 р. почала проживати окремо, а дитину відповідач незаконно відібрав у неї і залишив проживати із собою.

Оскільки відповідач не згоден на проживання сина з матір'ю, то просить визначити місце проживання дитини із нею, посилаючись на можливість забезпечити їй повноцінний догляд та виховання, існування самостійного джерела доходу, забезпеченість житлом, опікування дитиною попри роздільне проживання внаслідок протиправних дій відповідача та наголошуючи на поведінці відповідача, яка свідчить, що вихованню, забезпеченню та догляду за дитиною не приділяється належна увага. Крім того, відповідач не має достатнього постійного доходу для забезпечення дитини, а житлове приміщення де він проживає не пристосоване для малолітньої дитини.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Надалі в судове засідання не з'явився, про поважність причин не явки суду не повідомив.

Представник органу опіки та піклування просила позов задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Сторони є батьками ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві (а.с.7). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано за ініціативою ОСОБА_2 на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 вересня 2011 р. (а.с.5).

Після розірвання шлюбу позивачка разом із малолітнім сином проживала однією сім'єю з відповідачем в АДРЕСА_2, де разом з ними жили ще двоє синів відповідача від попереднього шлюбу, один з яких неповнолітній.

Відповідачу виповнилося 54 роки, є за визнанням сторін інвалідом 3 групи внаслідок захворювання зору, шлюб з позивачкою був для нього 4-им, працює оператором котельні. Окрім сина ОСОБА_3 має ще 4 повнолітніх дітей та 1 неповнолітнього сина.

Позивачка на даний момент у шлюбі не перебуває, інших дітей на утриманні немає, на теперішній час не працевлаштована - перебуває на обліку як безробітна (а.с.26 зворот). Проживає разом матір'ю та сестрами в с. Покровка Очаківського району Миколаївської області.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Частиною 1 ст. 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 161 СК України).

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до пояснень позивачки після розлучення відповідач не віддав їй сина, у грудні 2013 р. чи у січні 2014 р. був конфлікт з відповідачем, оскільки той не дозволяв виховувати дитину і його сини були також на його боці, а тому вона зібрала свої речи та пішла з будинку по АДРЕСА_2, де вони разом проживали, до своєї сестри ОСОБА_5, яка жила в м. Миколаєві. Відповідач забрав у неї дитину, боротися з ним вона не могла. У сестри в м. Миколаєві жила до початку грудня 2014 р., а потім переїхала до матері в с. Покровка. Сину купила телефон для зв'язку, який батько забрав, а до того, коли син з нею розмовляв, диктував тому, щоб вона їх не чіпала. Не пустив дитину на випускний вечір у дитячому садочку у травні 2014 р., щоб не зустрічати мати, а на 1 вересня 2014 р. повідомив класному керівнику, що її нібито позбавили батьківських прав до сина, то ж коли вона прийшла до школи, її до сина не пустили. Відповідач забрав документи з дитячого садку та сам визначив школу №19, де буде навчатися син. Син коли проживав із нею відвідував підготовчі курси до школи, а після припинив відвідувати. Дитина неохайна, немає шкільних приладь, з ним не займаються - забув алфавіт, читати не вміє, відстав суттєво у розвитку. Відповідач зловживає алкоголем. Із сином зустрічалася у школи, відповідач висував аморальні умови щоб вона могла зустрічатися із сином. Усі потрібні платежі на навчання в школі сплачувала вона, збирала сина до школи також вона. Дитина залякана батьком, а насправді він за нею скучає та бажає проживати із нею. Востаннє випадково дитину бачила у грудні 2014 р.

Відповідач пояснити більш детально свою позицію та надати докази на підтвердження свої заперечень не спромігся без поважних причин.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є заступником директора ЗОШ №19 з виховної роботи і за посадою у листопаді 2014 р. приймала участь в засідання комісії ЗОШ щодо невідвідування школи за 2,5 місяці навчання більшої частини навчальних днів ОСОБА_3. В комісії також брав участь класний керівник дитини та соціальних педагог, а також батько та мати дитини. Дитину вона особисто не бачила. Класний керівник їй повідомила, що дитина кожного дня із батьком запізнюється на заняття, а батько на зауваження огризається, дитина дуже неохайна, немає то зошиту, то письмових приладь, не видно, що дитиною хтось займається. Батько сказав, що дитина хворіє, але жодного документу не надав, а також повідомив, що мати позбавлена батьківських прав. Після цієї комісії дитину до школи не водять.

Свідок ОСОБА_5, сестра позивачки, суду показала, що є сестрою позивачки. Підтвердила, що батько не дозволяє матері бачитися із сином. Востаннє бачила племінника разом із його матір'ю випадково на автовокзалі в м. Миколаєві влітку 2014 р. ОСОБА_1 після того як була розлучена сином продовжувала ним опікуватися, збирала у школу. Позитивно охарактеризувала позивачку та негативно відповідача - той зневажливо ставиться до колишньої жінки, зловживає алкоголем, дитину до школи не підготовлює.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона є матір'ю позивачки і бабусею ОСОБА_3. Онук з народження зареєстрований, які і мати, у її будинку в с. Покровка Очаківського району. ОСОБА_3 бачила востаннє у серпні 2014 р., той їй повідомив, що хоче жити з матір'ю і ходити до школи в с. Покровка. Її донька опікувалася дитиною, платила за школу.

Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Пояснення позивачки та свідків узгоджуються із письмовими доказами в справі.

У червні 2014 р. позивачка зверталася до Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області із заявою про відібрання у неї колишнім чоловіком дитини та утримання у себе (а.с.9).

За заявою позивачки відповідача Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області було попереджено про недопущення протиправних дій по відношенню до сина (а.с.26).

Позивачка позитивно характеризується за місцем проживання та попереднім місцем роботи (а.с.10, 27 зворот). Проживає разом із сестрами та матір'ю в с. Покровка Очаківського району, де матері належить житловий будинок (а.с.27, 34,46-52). Згідно акту обстеження побутових умов від 09 лютого 2014 р. цей будинок теплий, чистий, в ньому створені всі умови для проживання сім'ї (а.с.53). Дитині гарантоване зарахування до ЗОШ в с. Покровка за місцем проживання матері (а.с.65).

Пояснення позивачки щодо ставлення батька до виховання дитини в дитячому садочку та відношення до матері підтверджуються довідкою ДНЗ №65 від 13 лютого 2015 р. (а.с.64). Теплі стосунки дитини із матір'ю та дії батька щоб унеможливити їх побачення, підтверджуються характеристикою класного керівника №19, де зокрема зазначено про незадовільну підготовку дитини до школи, потребу в допомозі психолога, і те, що мати відвідує школу та надає матеріальну допомогу.(а.с.66).

У відповідності до довідки ЗОШ №19 від 08 грудня 2014 р. ОСОБА_2 веде до матері дитини агресивно, не допускає мати до сина (а.с.67).

Висновком органу опіки та піклування від 24 лютого 2015 р. (а.с.42-45) встановлені ще й додаткові обставини - за місцем проживання дитини із батьком по АДРЕСА_2 брудно, неналежні санітарно - гігієнічні умови. У двокімнатній квартирі де відповідач зареєстрований - АДРЕСА_1 житлові умови є задовільними, але там також проживає бабуся та дідусь хлопчика (останній прикутий до ліжка).

За такого, враховуючи наведені припису закону та міжнародних актів щодо неможливості окрім виняткових випадків розлучення матері та дитини, не досягнення дитиною 10 річного віку (ч. 2 ст. 160 СК України), не надання відповідачем доказів на спростування доводів позивачки щодо неналежного і байдужого ставлення до виховання дитини, суд вважає за можливим позов задовольнити повністю та з врахуванням обставин справи і на підставі п. 5 ч. 1 ст.367 ЦПК України допустити його до негайного виконання в частині визначення місця проживання дитини з позивачкою.

З відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений при пред'явленні позову до суду судовий збір 243,60 грн. згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві із матір'ю ОСОБА_1 та допустити рішення в цій частині до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судовий збір 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький