Справа №592/2803/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Литовченко О. В.
Номер провадження 22-ц/788/377/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Лузан Л. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 грудня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк».

В апеляційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, по суті позовних вимог.

При цьому зазначає, що факт отримання відповідачкою 04 червня 2008 року коштів у розмірі 18 000 грн. підтверджується її власним підписом на чеку, копія якого знаходиться у матеріалах справою. Відповідачка періодично здійснювала погашення кредиту та відсотків на загальну суму 3 263,00 грн. Через систематичне порушення умов кредитного договору банк на адресу позичальника направляв лист-повідомлення про порушення основного зобов'язання, в якому зазначалося, що сума прострочених відсотків за користування кредитом становить1 554,00 грн., а сума простроченої заборгованості - 18 000 грн. Однак у визначений кредитним договором строк ОСОБА_3 свої зобов'язання перед банком не виконала, а тому, вважає, що у Банку виникла цілком законна та обґрунтована підстава для стягнення коштів. Вважає посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні саме на постанову Ковпаківського районного суду м.Суми від 17 червня 2010 року у кримінальному провадженні №1-387/10 у розумінні ст.61 ЦПК України не може вважатися преюдиціальним фактом, оскільки не підтверджує факту підробки ОСОБА_4 відповідних документів, спрямованих на отримання коштів. Вважає, що обставиною, яка виключає обов'язок доказування, є лише наявність вироку суду, а не постанова у кримінальній справі. Вказує, що єдиним належним та допустимим доказом, який би міг підтвердити або спростувати факт підробки документа щодо видачі та отримання кредиту, міг би бути лише висновок експерта, складений за результатами проведення відповідної судової експертизи у рамках даної цивільної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_5, які проти скарги заперечують, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи наявний спір та відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог. Представниками позивача в судовому засіданні не доведене надання грошових коштів (кредиту) відповідачці ОСОБА_3 у розмірах та на умовах, встановлених договором, в зв'язку з чим вищезазначений договір є неукладеним та у відповідачки ОСОБА_3 відсутній обов'язок сплати коштів у розмірах та на умовах, зазначених у даному договорі.

Колегія суддів вважає висновок суду законним та обґрунтованим.

Звертаючись до суду в березні 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» просив стягнути з відповідачки ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 06120 від 15 травня 2008 року та додаткової угоди №1 до договору від 15 травня 2008 року в сумі 25 215,76 грн. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до договору № 06120 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску від 15 травня 2008 року та додаткової угоди № 1 до договору від 15 травня 2008 року ПАТ «Брокбізнесбанк» (на момент укладення договору - Акціонерний банк „Брокбізнесбанк") надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 18 000,00 грн., на строк з 16 травня 2008 року по 15 траівня 2010 року зі сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 3 % річних на споживчі цілі. Згідно п.6 додаткової угоди відповідачка зобов'язувалася сплачувати Банку проценти за. користування кредитом щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Згідно п.7 додаткової угоди відповідачка зобов'язувалася сплачувати Банку рівними частинами суму основного боргу за кредитом не пізніше 15 числа кожного місяця згідно з графіком, наведеним в цьому пункті. У порушення зазначених норм закону та умов договору, ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором та додатковою угодою не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за договором та додаткової угоди до договору відповідачка станом на 23 січня 2014 року має заборгованість 25 205,76 грн., з яких: 16 499,13 грн. - сума непогашеного кредиту; 8 706,63 грн. - сума непогашених (прострочених) відсотків.

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору.

При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК України).

Стаття 202 ЦК України визначає поняття правочину: «правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків».

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а відтак є правочином.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що15 травня 2008 року ОСОБА_3 підписала з ПАТ «Брокбізнесбанк» (на момент підписання договору - Акціонерний банк „Брокбізнесбанк") договір №06120 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску та Додаткову угоду № 1 від 15 травня 2008 до даного договору (а.с.3-4).

Як вбачається з постанови Ковпаківського районного суду міста Суми від 17 червня 2010 року в кримінальній справі № 1-387/10 по обвинуваченню ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ст.358 ч.2 та ч.3 КК України ОСОБА_4 був звільнений від кримінальної відповідальності за ст.ст. 358 ч.2, ч.3 КК України та кримінальна справа відносно нього закрита, в зв'язку з застосуванням до нього Закону України від 12 грудня 2008 року «Про амністію». З матеріалів кримінальної справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до свого приятеля ОСОБА_6, його співмешканки ОСОБА_3, з якою теж знаходився в приятельських відносинах та інших осіб з проханням, щоб останні оформили на себе споживчі кредити в СФ ПАТ «Брокбізнесбанк», а за усною домовленістю ОСОБА_4 брав на себе зобов'язання виплачувати кредитну заборгованість в встановлений законом термін. Оскільки за усною домовленістю з ОСОБА_6, ОСОБА_3 питанням оформленням кредиту повинен був займатись ОСОБА_4, то усі необхідні документи подавав він особисто, також ОСОБА_4 безпосередньо займався питанням оформленням необхідної документації, а саме заяви на отримання споживчого кредиту та анкети позичальника. Вищезазначені громадяни, перебуваючи в дружніх стосунках не читаючи наданої їм для підпису документації, поставили свої підписи власноруч, чим завірили зазначені документи, і надали законної підстави на оформлення на їх ім'я кредитних договорів в установленому законом порядку. При цьому ніхто з вищезазначених осіб не знали і не могли знати про те, що ОСОБА_4 для досягнення своєї злочинної мети надасть до СФ ПАТ «Брокбізнесбанк» підроблені довідки про доходи в тому числі і ОСОБА_3 Таким чином, використовуючи підроблені довідки про доходи, в тому числі і ОСОБА_3, ОСОБА_4 шляхом подачі їх до банківської установи СФ ПАТ «Брокбізнесбанк» отримав кредитні грошові кошти на загальну суму 223 810,00 грн, в тому числі і за кредитним договором, який є предметом розгляду у даній справі.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги та доводи апеляційної скарги про стягнення з відповідачки заборгованості по кредитному договору, яка утворилася станом на 12 травня 2014 року у сумі 25 215,76 грн. з яких: 16 499,13 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 8 706,63 - заборгованість за процентами (а.с.35), Банк посилається на те, що за кредитним договором, укладеним з відповідачкою, остання 04 червня 2008 року отримала кошти у розмірі 18 000 грн., що підтверджується її власним підписом на чеку, копія якого знаходиться у матеріалах справою, та періодично здійснювала погашення кредиту та відсотків на загальну суму 3 263,00 грн., з чим погодитись не можливо.

Заперечуючи проти позову та апеляційної скарги, ОСОБА_3 зазначає про те, що на прохання ОСОБА_4 вона дійсно підписувала кредитний договір, але кредитних коштів вона не отримувала, підпис на касовому чеку видачі готівки виконаний не нею. Тобто грошових коштів, як це передбачено ст. 1046 ЦК України, вона не отримувала.

За її клопотанням Апеляційним судом Сумської області призначена у справі судова почеркознавча експертиза на предмет виконання підпису у чеку на видачу Банком 18 000 грн.

Згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Сумській області від 27 квітня 2015 року № 22, підпис у графі «Клієнт» у чеку №012246 від 04 червня 2008 року про видачу коштів у розмірі 18 000 грн., виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (особами), відповідно до наданих зразків дослідження (а.с.230-232).

Тобто, висновком експертизи спростовані доводи позивача щодо видачі кредитних коштів ОСОБА_3 і підтверджені пояснення відповідачки про те, що вона особисто коштів за кредитним договором не отримувала.

Щодо часткового погашення кредиту та відсотків, ОСОБА_3 проти цього заперечує, пояснюючи, що вона ніколи не сплачувала коштів на погашення кредиту, якого не брала. Не виключає, що його сплачував ОСОБА_4, якому потрібні були кошти і на прохання якого вона поставила підпис у кредитному договорі, не отримавши за цим договором коштів. Сплачуючи на погашення кредиту коштів, її прізвище зазначалось у заявках на переказ готівки, по іншому не могло бути, оскільки саме на її імя був укладений кредитний договір і від її імені повинні були складатись заяви про переказ готівки. Підписів на цих заявах вона не ставила. Позивачем не доведено у передбачений Законом спосіб, шляхом призначення судової почеркознавчої експертизи, що підписи на заявах про переказ готівки виконані ОСОБА_3, що саме вона сплачувала кошти на погашення кредиту.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 214 -215 ЦПК України, підставою для задоволення позову в цивільному судочинстві є доведеність факту порушення прав, свобод чи інтересу особи, яка звернулась до суду за їх захистом.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не довів обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином з'ясував всі обставини справи та надав їм належну оцінку, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Банку підлягають понесені ОСОБА_3 судові витрати по оплаті судової експертизи у розмірі 900 грн. 48 коп.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 900 грн.48 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: