Справа № 714/1188/14-ц
Провадження № 2/714/43/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2015 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого-судді: Козловська Л.Д.

при секретарі: Овчар А.І.

з участю: відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Герца цивільну справу за позовною заявою Новоселицького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету до ОСОБА_3 про відшкодування вартості навчання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступне. З відповідачем 01.09.2007 року сторони уклали Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно якої позивач забезпечив навчання та підготовку відповідача за спеціальністю «Лікувальна справа», та після закінчення навчання забезпечив направленням на роботу до державного сектору народного господарства, де відповідач зобов'язаний був відпрацювати не менше 3-х років. Позивач в уточнюючій позовній заяві зазначив, що взяті на себе зобов'язання - прибути за місцем направлення і відпрацювати не менш 3-х років не виконала, а саме, їй було запропоновано місце роботи в Герцаївській ЛПЗ, на яке вона погодилась. При перевірці МДФІ виявилось, що відповідач не відпрацювала встановлений трирічний термін і звільнилась за власним бажанням. Таким чином, згідно п.3 Угоди взятих на себе зобов'язань, відповідач, у разі відмові їхати за призначенням - зобов'язана відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Згідно довідки бухгалтерії позивача навчання відповідача фінансувалось за рахунок державного бюджету та складає 41 582,20 грн.

З правової точки зору відносини між позивачем та відповідачем підпадають під зобов'язання з надання послуг.

03.06.2014р. була направлена відповідачу претензія про добровільне погашення суми за навчання, але дана претензія залишилась без відповіді.

В травні 2014 року до позивача було подано позов про зобов'язання вчинити дії на підставі акту ревізії ДФІ від 10.02.2014 р. № 24-24-45/1. На підставі наведеного позивач змушений був звертатися до суду з даним позовом з вимогою стягнути на користь державного бюджету на Новоселицьке УК в Новоселицькому районі відшкодування вартості навчання в розмірі 41 582,20 грн., за договором від 01.09.2007р.

На призначені судові засідання позивач, не зважаючи на увалу про обов'язкову участь, свого представника не направляв, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи. Натомість від позивача надійшла заява в якій просив суд розглянути справи у його відсутності.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Після закінчення навчання у Новоселицькому медичному коледжі Буковинського державного медичного університету за спеціальністю «Фельдшер», остання була працевлаштована по направленню на посаді шкільної медсестри Молницької СЛА ЗПСМ з 09.03.2011 року, звідки 12.12.2012 року була звільнена за власним бажанням. 14.12.2012 року була прийнята на роботу у Всеукраїнський центр реабілітації інвалідів «Віра, надія, любов» на посаді медичної сестри відділу медичної реабілітації, де працює по сьогоднішній день. Даний центр реабілітації являється медичним закладом державної форми власності, а тому відповідач вважає що не порушила умови укладеної угоди між нею та навчальним закладом від 01.09.2007 року, згідно закону, відпрацювала в державному секторі народного господарства не менше трьох років. Згідно умов укладеної угоди, остання зобов'язана відшкодовувати вартість навчання лише за відмову їхати за призначенням.

Представник відповідачки в судовому засіданні дала пояснення аналогічні пояснень відповідача та змісту наданого в судовому засіданні заперечення проти позовної заяви, та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також вважає що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, виходячи з наступного. При зверненні до суду, представник має довести своє повноваження виступати від імені позивача. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування вартості навчання в інтересах держави до державного бюджету. Відповідачка навчалась за державні кошти, а не за кошти коледжу, який є комунальним закладом Чернівецької обласної ради, у зв'язку з чим позивач не має право на відшкодування вартості навчання, оскільки кошти на навчання позивач не витрачав, а тому не є належним позивачем. Крім того, згідно закону, контроль за виконанням державного замовлення покладається на державних замовників, які являються розпорядниками державних коштів, а заклад освіти є виконавцем державного замовлення. Розпоряджатися державними коштами та направляти на роботу уповноважений лише державний замовник, яким не є позивач, а тому не може вимагати повернення державних коштів та бути позивачем. Також зауважила, що підставою виникнення зобов'язання є Угода про підготовку фахівців з вищою освітою від 01.09.2007 року, яка не містить відповідальності у разі звільнення молодшого фахівця протягом 3-х років після прийняття на роботу. Дана угода передбачає відповідальність відшкодувати до державного бюджету вартість навчання лише за відмову їхати за призначенням. Істотною умовою договору про освіту та типового договору про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №183 від 11.03.2002 року, у випадку її платності, є вартість навчання, яка має бути чітко прописана в договорі. Згідно п.3 цього наказу, керівники навчальних закладів під час укладення про надання освітніх послуг, слід керуватися Типовим договором. В укладеній між сторонами угоді мало бути чітко зазначена загальна вартість освітніх послуг та розмір плати за весь строк надання освітніх послуг, яка не може змінюватись, а тому відповідач не може відшкодувати вартість навчання, що на момент підписання договору сторонами не була визначена. Позивачем не представлено розрахунок шкоди та не доведено вартість навчання. У зв'язку з наведеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін по справі, оцінюючи зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позивачеві слід відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно Наказу №3/н Новоселицького медичного коледжу БДМУ «Про зарахування студентів до Новоселицького БДМУ в 2007р. на державне замовлення» від 02.08.2007 р., відповідач була зарахована на навчання.

Між позивачем та відповідачем 01.09.2007 року була укладена Угода про підготовку фахівця з вищою освітою (далі по тексту - Угода), згідно умов якої студент зобов'язався оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямком підготовки «Фельдшер», прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше 3-х років в державному секторі народного господарства, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. При укладенні даної угоди замовник, участі не приймав, як того вимагає ст. 56 Закону України «Про вищу освіту».

Дані правовідносини підпадають під зобов'язання з надання послуг. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно Наказу №34-мт від 25.02.2011 року Новоселицького медичного коледжу БДМУ, після закінчення відповідачкою навчання, позивачем їй було надано направлення на роботу. Згідно повідомлення про направлення на роботу від 10.03.2011 року та на підставі Наказу №10-пр від 09.03.2011 року, ОСОБА_3 була прийнята на роботу по направленню на посаду шкільна медсестра Молницької ЗОШ, з місячним окладом згідно штатного розпису. Згідно копії трудової книжки, відповідач була звільнена з зазначеної роботи за власним бажанням, на підставі наказу №41-36 від 12.12.2012 року. Відповідно до наказу №150-к від 14.12.2012 року, відповідач була прийнята на постійну роботу в Всеукраїнський центр реабілітації інвалідів «Віра, надія, любов» Міністерства праці та соціального захисту населення, до відділення медичної реабілітації на посаду медичної сестри (постової) з посадовим окладом згідно штатного розпису.

В силу ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону; якщо у зобов'язані встановлено строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з умов укладеної між сторонами угоди, відповідальність настає лише у разі відмови їхати за призначенням, на що посилається позивач. Дану умову угоди відповідач не порушувала, та прибула за призначенням своєчасно.

Відповідно до п.1, 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року за № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, що навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Слід звернути увагу на те, що законодавцем наголошується на відпрацювання після навчання в державному секторі народного господарства, тобто кошти витрачені державою на навчання, повинні відпрацюватися у медичних закладах державної форми власності, що відповідачка і зробила.

Відповідачка відпрацювала по направленню з 09.03.2011 по 12.12.2012 (1 рік, 6 місяців та 3 дня), а з 14.12.2012р. працює по теперішній час в медичному закладі державної форми власності в Всеукраїнському центр реабілітації інвалідів «Віра, надія, любов» Міністерства праці та соціального захисту населення. Виходячи з наведеного, відповідачка поставлені на неї обов'язки - відпрацювати в державному секторі народного господарства виконала в повному обсязі. Після закінчення училища і на даний час відповідач працювала і працює за спеціальністю. Шкода державним та суспільним інтересам діями відповідачки не була спричинена, у зв'язку з чим остання не зобов'язана відшкодовувати вартість навчання.

Згідно із Законом України „Про формування та розміщення державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів" (ст.1) державним замовником є - міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, Національна академія наук України, галузеві національні академії наук, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласна, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, інший визначений Кабінетом Міністрів України державний орган - головний розпорядник бюджетних коштів; а заклад освіти згідно із цією статтею є виконавцем державного замовлення.

Відповідно до вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України, Міністерством охорони здоров'я затверджено наказ від 25.12.97р. N 367 „Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням". Пунктом 11 цього наказу визначено, що оформлення випускникам направлень на роботу (додаток 3) проводиться державними замовниками на підставі витягів із протоколів персонального працевлаштування випускників, що надсилає до них заклад освіти, не пізніш як за 1 місяць до випуску. А ось керівники державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III - IV рівнів акредитації здійснюють лише чіткий контроль за своєчасним прибуттям випускників до місця проходження інтернатури, а закладів І - II рівнів акредитації - до місця роботи (пункт 12).

У вказаному вище додатку чітко зазначено, хто є державним замовником та ставить свій підпис на направленні випускника на роботу - Керівник міністерства, відомства, підприємства" та крім цього підписується „начальник управління (відділу) медичних кадрів.

Виходячи із вищенаведеного, розпоряджатися державними коштами та направляти на роботу уповноважений лише держаний замовник, яким не є Новоселицький медичний коледж, а тому не може вимагати повернення державних коштів та бути позивачем.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно зі ст.124 Конституції України та ч.1, 2 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, органи місцевого самоврядування та державної влади, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах.

При зверненні до суду представник має довести свою повноважність виступати від імені позивача.

Як вбачається з позовної заяви, Новоселицький медичний коледж звернувся до суду з вимогою про відшкодування вартості навчання в інтересах держави до державного бюджету. При цьому цим закладом не наведено не лише норму закону, але і жодного нормативного акту, який уповноважує його захищати інтереси держави у спірних правовідносинах. Відповідачка до Новоселицького медичного коледжу вступила на конкурсній основі і навчалась за державні кошти, а не за кошти коледжу, який є комунальним закладом Міністерства охорони здоров'я.

Таким чином, позивач на відшкодування вартості навчання не має права, оскільки кошти на навчання Відповідачки не витрачав, а тому є неналежним позивачем.

Відповідач в запереченні на позов просить відмовити у задоволенні позову також з підстав, що істотною умовою договору про освіту, у випадку її оплатності, є вартість її навчання, яка має бути прописана чітко в договорі, чого не було зроблено, посилаючись на типовий договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або про надання додаткових освітніх послуг навчальними закладами, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 183 від 11.03.2002 року. Згідно частини 3 цього наказу керівникам навчальних закладів під час укладання договорів про надання освітніх послуг керуватися Типовим договором. Відповідно до умов цього договору, у ньому обов'язково має бути зазначена загальна вартість освітньої послуги та розмір плати за весь строк надання освітньої послуги, яка не може змінюватися.

На думку суду, дане твердження відповідача є хибним, у зв'язку хибним, у зв'язку з тим, що зазначеним наказом передбачено Типовий договір, який укладається з студентами, які вчаться на платній формі навчання. Укладена Угода між сторонами повністю відповідає Типовій угоді про підготовку фахівця з вищою освітою, передбаченої Додаток 1 до пункту 5 Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 р. N 367.

Позивач, на вимогу суду не надав розрахунок витрат, пов'язаних з наданням відповідачці послуг за навчання, детальний розрахунок вартості навчання, не представлено розрахунок шкоди, тобто не доведено що саме позивачем були витрачені кошти в сумі 41 582,20 грн. Він надав лише бухгалтерську довідку №812 від 28.11.2014 року, згідно якої сума, яку повинна відшкодувати відповідачка до державного бюджету складає 41 582,20 грн. З даної довідки не зрозуміло, в чому полягають витрати на навчання відповідача. Позивачем не доведено вартість навчання.

Відповідно до п.5. Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою КМУ від 22 серпня 1996 р., №992, за рік до закінчення навчання державні замовники відповідно до кількості замовлених місць, подають міністерствам та центральним органам виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні вищі навчальні заклади, які виконують державне замовлення (далі - виконавці державного замовлення), перелік місць працевлаштування та умов, які вони зобов'язуються створити

випускнику (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії). Позивачем, на вимогу суду, не були надані відомості про те, чи була укладена, за рік до закінчення навчання відповідачки між позивачем, як виконавець державного замовлення та державним замовником контракт, відповідно до кількості замовлених місць, та не надав суду даний контракт.

Слід зазначити, що безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державне замовлення).

Обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускником вищого навчального закладу призводить до порушення конституційного права громадян на працю, що вільно обирається громадянином або на яку він вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України) та права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах (стаття 53 Конституції України).

Через відсутність механізму, який би зобов'язав випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі понесені витрати за договором, будь-які матеріальні претензії до нього є неправомірними. Ця теза підтверджується і інформаційним листом міністерства юстиції щодо надання роз'яснення з питань працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням від 19.10.2010 № 12566-0-4-10-21.

У зв'язку з цим, є неможливим знаходження правових механізмів відшкодування випускниками вартості навчання.

Крім цього, відповідачка при навчанні у коледжі користувалася пільгами дітей, які позбавлені батьківського піклування. З 2003 року, згідно рішення виконавчого комітету Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №50/10 від 23.10.2003 року, перебувала під опікою у гр.ОСОБА_4, оскільки була позбавлена батьківського піклування. Відповідно до ст. 39-1 Закону України „Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" вона перебувала на повному державному утриманні в коледжі та звільнена від плати за навчання. Таким чином, держава зобов'язана утримувати цю категорію дітей, до якої належала відповідачка.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги безпідставними, вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 43, 53, 124 Конституції України, ст.ст. 526, 530, 610, 629, 906 ЦК України, ст.ст.56, 65 Закону України «Про вищу освіту», ст.52 Закону України «Про освіту», Указом Президента України від 23 січня 1996 року за № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року за №992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 р. N 367 "Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", ст.ст.1, 3, 4, 6, 10, 11, 30, 59, 60, 84, 88, 208-209, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Новоселицького медичного коледжу Буковинського державного медичного університету - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Герцаївський районний суд Чернівецької області шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутніми при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: