АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5545/2015 Головуючий у першій інстанції - Лужецька О.Р.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ТрамбовецькогоА.В.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Осокорки - Київ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСББ «Осокорки - Київ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6 132 грн. 29 коп., а також три відсотки річних у розмірі 2 430 грн. 59 коп., обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач споживаючи житлово-комунальні послуги не в повному обсязі сплачує їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.02.2015 позов задоволено - стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «Осокорки - Київ» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 6 132 грн. 29 коп., три відсотки річних у розмірі 2 430 грн. 59 коп. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує на недоведеність та неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що суд не перевірив розмір та період заборгованості, а також не навів відповідні розрахунки. Крім цього, вважає, що заборгованість взагалі відсутня, що підтверджується відповідними доказами наявними у справі.

Відповідач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились з судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користуючись житлово-комунальними послугами, не в повному обсязі сплачував їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.08.2014 відмовлено ОСББ «Осокорки - Київ» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

У жовтні 2014 року ОСББ «Осокорки - Київ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до довідки форми № 3 від 30.05.2013 ОСББ «Осокорки - Київ», ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 та відповідно до договору купівлі-продажу є власником квартири.

З метою утримання та обслуговування будинку АДРЕСА_1, власниками квартир створено ОСББ «Осокорки - Київ» на балансі якого знаходиться вказаний будинок.

ОСББ «Осокорки - Київ» на підставі відповідних договорів із виконавцями та постачальниками послуг, здійснює обслуговування будинку.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем житлово-комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

У відповідності до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2004 року відповідачем було сплачено кошти за житлово-комунальні послуги в розмірі 600 грн., в травні 2006 року - 600 грн., в квітні 2007 року - 500 грн., червні 2007 року - 224,54 грн., в грудні 2009 року - 481,66 грн. та проведено періодичні оплати за житлово-комунальні послуги за 2010-2014 роки.

Однак, кошти за житлово-комунальні послуги сплачувались не своєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складається з: основного боргу - 6 132 грн. 29 коп. та 2 430 грн. 29 коп. - 3% річних.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Відповідно до ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, п.п. 4. 7, 29 Правил наданню населенню послуг з газопостачання споживачі зобов'язані своєчасно планувати надані їм житлово-комунальні послуги (опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання) та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно загальної площі квартири, згідно Порядку, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529, а з 01.06.2011 згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869.

Відповідно до п. 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року плата за використовування теплової та електричної енергії, газу та водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартир, наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифами.

ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі зазначав, що позивачем надано до суду невірний розрахунок заборгованості, оскільки не було включено до розрахунку суми вказані у касових ордерах, що надавались відповідачем. Крім того, вказував, що судом було безпідставно не застосовано строку позовної давності.

Відповідно до наданого до суду апеляційної інстанції договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного між сторонами, позивачем надано відповідачу розстрочку у погашенні заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка станом на 01.12.2009 становила 12 515,05 грн. на період з 01.12.2009 до 01.12.2014.

Таким чином, відповідачем була визнана сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, що утворилась до 01.12.2009 і останній взяв на себе зобов'язання погасити існуючу заборгованість до 01.12.2014.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково виконувались умови договору про реструктуризацію, а також сплачувались нараховані щомісячні платежі за житлово-комунальні послуги.

У відповідності до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Частинами 3-5 ст. 267 ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, з огляду на визнання відповідачем боргу, що закріплено в укладеному між сторонами договорі про реструктуризацію, доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом наслідків пропуску строку позовної давності, є безпідставними і не ґрунтуються на вимогах закону.

Також, не є обґрунтованими доводи апелянта про не перевірку судом розміру заборгованості, оскільки розмір заборгованості узгоджується з наявними у справі доказами, які свідчать про нарахування та сплату відповідачем за житлово-комунальні послуги.

Нарахування на суму заборгованості трьох відсотків річних узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За таких підстав, коли судом встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився вчасно та в повному обсязі виконувати взяті на себе зобов'язання щодо сплати платежів за спожиті житлово-комунальні послуги та сплати платежів згідно договору про реструктуризацію, висновок суду про стягнення з відповідача заборгованості та трьох процентів річних від простроченої суми, є законним і обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді