Справа № 363/4406/13 Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/1114/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 46 20.05.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Поліщука М.А.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: садове товариство «Побутовик» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась з даним позовом в якому після уточнень просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю та зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0264 га, цільовим призначенням, для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту) і знести за його рахунок встановлений на її земельній ділянці, зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2, паркан з сітки-рабіци висотою 1,6 м, та довжиною 25,78 м.

Усунути перешкоди у користуванні власністю і зобов'язати ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0336 га, цільовим призначенням, для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області (за межами населеного пункту) і знести за її рахунок встановлений на її земельній ділянці, зі сторони земельної ділянки ОСОБА_5, паркан з сітки-рабіци висотою 1,8 м, та довжиною 19,45 м.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що в зв'язку з тим, що на її земельній ділянці відповідачами було побудовано паркан із сітки-рабіци, вона позбавлена можливості використовувати земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав уточнені позовні вимоги і просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2, а також їх представник проти позову заперечують пояснивши, що вони паркану не встановлювали і ніякого відношення до нього не мають.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про день розгляду справи належним чином повідомлена.

Представник садового товариства „Побутовик" проти позову заперечує , пояснивши , що спірний паркан було побудовано давно, і ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ніякого відношення до нього не мають.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року позов задовольнено частково.

Зобов'язано усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0264 га, цільовим призначенням, для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області ( за межами населеного пункту) і знести за власний рахунок встановлений на її земельній ділянці, зі сторони земельної ділянки ОСОБА_2 , паркан з сітки-рабіци висотою 1,6 м, та довжиною 25,78 м.

Зобов'язано усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0336 га, цільовим призначенням, для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області ( за межами населеного пункту) і знести за власний рахунок встановлений на її земельній ділянці, зі сторони земельної ділянки ОСОБА_5, паркан з сітки-рабіци висотою 1,8 м, та довжиною 19,45 м.

Не погоджуючись з висновками наведеними в рішенні, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до розпорядження голови Вишгородської РДА № 2582 від 09.11.2012 року, ОСОБА_3 06.12.2012 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, загальною площею 0,0600 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 23475. Земельна ділянка цільовим призначенням для індивідуального садівництва знаходиться на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с. 5).

Також в користуванні ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,0807 га, кадастровий номер НОМЕР_4 для сінокосіння, на території Хотянівської сільської ради , передана їй на підставі розпорядження голови Вишгородської РДА № 3147 від 26.12.2012 року та договору оренди № 3117 від 28.12.2012 року (а.с.4).

Поряд із вищезазначеними земельними ділянками знаходяться земельні ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_2, які є членами садового товариства „Побутовик".

Позивачка наполягає на тому, що на вищезазначеній земельній ділянці ОСОБА_3 з цільовим призначенням, для індивідуального садівництва, кадастровий номер НОМЕР_1 зі сторони земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_2 знаходится паркан з сітки-рабиці, який створює перешкоди в користуванні позивачці земельної ділянки, але вона позбавлена можливості знести самочинно побудований паркан, в зв'язку з тим, що члени садового товариства „Побутовик" категорично заперечують проти цього, та першкоджають цьому.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов по суті заявлених позивачкою позовних вимог, прийшов до також висновку, що на земельній ділянці, яка належить позивачу встановлено металевий паркан.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з договором оренди від 28 грудня 2012 року позивачка має на праві користування земельну ділянку, пл. 0,807 га. (а.с. 4) та передана на 49 років у користування позивачці, жодного відношення зазначена земельна ділянка не має до земельної ділянки садівницького товариства «Побутовик», яка належить на праві приватної власності позивачу (а.с. 5).

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка у своєму позові не вказала на якій земельній ділянці знаходиться паркан та хто конкретно з відповідачів його встановив.

У позивачки відсутній акт відведення її земельної ділянки в натурі та погодження її меж та встановлення межових знаків.

Колегія суддів також бере до уваги, що під час уточнення своїх позовних вимог (а.с. 65-67) позивачка уточнила, що просить відповідачку ОСОБА_5 та апелянта ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні її власністю, звільнивши належну їй земельну ділянку за зазначеним кадастровим номером № НОМЕР_3 та знести паркан в першій позовній вимозі, що стосується апелянта довжиною 25,78 м., в другий позовній вимозі, що стосується ОСОБА_5 довжиною 19,45 м.

Суд першої інстанції на зазначені протиріччя уваги не звернув та в резолютивній частині рішення суду, з порушенням вимог чинного законодавства, зазначив, знести з земельної ділянки площею 0,0264 га. (цільове призначення садівництво) паркан довжиною 25,78 м., та з земельної ділянки площею 0,0336 га. (цільове призначення садівництво) паркан довжиною 19,45 м.

Натомість, земельних ділянок з зазначеною у рішенні суду першої інстанції площею, у позивачки не має.

Не встановлено також судом першої інстанції, яка саме кількість парканів, на яких земельних ділянках вони розташовані та хто їх встановив.

Суд послався в рішенні тільки на наявність парканів, не перевіривши та не встановивши належних доказав того, з якої сторони вони побудовані, їх розташування на місцевості, точну довжину та за рахунок кого їх треба усунути.

В суперечності з вимогами чинного законодавства, суд першої інстанції зобов'язав саму позивачку, за власний рахунок знести паркан та таким чином усунути перешкоди (за власний рахунок) у користуванні своєю власністю.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції порушив вимоги чинного процесуального законодавства та вийшов за межі позовних вимог та в неналежний спосіб захистив права позивачки, не довівши та не встановивши порушення її прав саме діями відповідачки ОСОБА_5 та апелянта (ст.ст. 11, 16 ЦПК України.)

Згідно з зазначеними вимогами процесуального законодавства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою , і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, що на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3, зі сторони земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_2 встановлено паркан із сітки-рабиці, який створює перешкоди позивачці в користуванні земельною ділянкою, а тому його необхідно знести.

Колегія суддів критично відноситься до ситуаційної схеми земельної ділянки (а.с. 106), оскільки зазначена схема була складена під час розгляду справи по суті судом першої інстанції інженером геодезистом, а не експертом та має протиріччя з позовними вимогами самої позивачки так як в схемі зазначено: паркан висотою 1,6 м., нібито, побудований ОСОБА_2 та паркан висотою 1,8 м., нібито, побудований ОСОБА_5, сама ж позивачка зазначає, що паркан є однієї висоти

Колегія суддів не може прийняти до уваги це посилання, оскільки, такий висновок ґрунтується лише на поясненнях позивача.

Дані припущення не можуть бути допустимими доказами згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що межі земельної ділянки позивача не були повністю встановлені та не погоджені із власниками суміжних ділянок.

Позивачем не було доведено, що вищезазначений паркан встановлено відповідачами, а тому висновок суду першої інстанції про необхідність знесення паркану за рахунок позивачки ОСОБА_3 є безпідставним та не відповідає вимогам позивача.

Окрім того, ОСОБА_3 просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю та зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку і знести за їх рахунок встановлений на її земельній ділянці паркан з сітки-рабіци, а суд першої інстанції ухвалив рішення, яким дозволив позивачеві знести паркан самостійно, всупереч позовним вимогам.

Отже, висновок суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позову є безпідставним.

Виходячи із вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також; достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки рішення суду є незаконним та необґрунтований, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи, то воно повинно бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: садове товариство «Побутовик» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: