Справа № 752/732/15-ц
Провадження по справі № 4-с/752/42/15
У Х В А Л А

02.03.2015 року Голосіївський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Власенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві Бережної О.О. про закінчення виконавчого провадження, -

в с т а н о в и в:

У січні ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережної О.О. про закінчення виконавчого провадження, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 17194894 від 27.11.2012 року, зобов'язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережну О.О. відновити виконавче провадження.

В обгрунтування зазначає про те, що 27.11.2012 року постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережної О.О. закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-136/09 від 01.01.2010 р. щодо порядку спілкування скаржника з його малолітньою дитиною. Скаржник вважає незаконною причину закінчення провадження, якою була категорична відмова його сина спілкуватися з ним з посиланням на акти державного виконавця від 17.04.2010 року і 25.11.2012 року, що було розцінено державним виконавцем як фактичне виконання рішення суду у повному обсязі. Скаржник посилається на порушення державним виконавцем Бережною О.О. процесуальних вимог шляхом ненаправлення процесуальних документів на його адресу, що спричинило порушення прав скаржника щодо своєчасного повідомлення про час та місце провадження виконавчих дій та не дало йому змогу реалізувати принцип об'єктивності та законності виконання. Зокрема, на його адресу не надходила постанова про закінчення виконавчого провадження № 17194894 від 27.11.2012 року, про яку він дізнався з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, з огляду на що він просив суд поновити строк для подання скарги. Скаржник посилається на те, що при здійсненні виконавчого провадження державний виконавець не враховував його звернення щодо наявності психологічного впливу матері на дитину, неусвідомленої дискредитації матір'ю дитини колишнього чоловіка в очах дитини, що призводить до психологічного відчуження дитини від батька. Закриття виконавчого провадження він розцінює як закінчення законних заходів впливу на боржника з метою забезпечення відносин стягувача з сином. Стягувач посилався на те, що державний виконавець не здійснював виконавчих дій на його клопотання від 21.08.2012 року, 29.08.2012 р.оку 31.08.2012 року, 10.09.2012 року щодо забезпечення виконання рішення суду щодо його зустрічей з дитиною 26.08.2012 року, 01.09.2012 року, 09.09.2012 року, 15.09.2012 року. Також державним виконавцем не було направлено подання до прокуратури щодо притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Зустрічі з дитиною у вказані дні державною виконавчою службою не були забезпеченні, а боржник добровільно можливість спілкування з дитиною не надав. Стягувач вважає, що рішення суду, щодо виконання якого було відкрите виконавче провадження, має немайновий характер, і може бути закрите лише після досягнення дитиною повноліття. Закриття провадження порушило його право бачити сина.

У судове засідання з'явися представник заявника ОСОБА_3, який підтримав вимоги заявника та надав пояснення, аналогічні викладеним у скарзі. Зокрема, він пояснив, що виконавче провадження за рішенням, яким було встановлено регламент зустрічей заявника з дитиною, вже неправомірно закінчувалося постановою державного виконавця Бережною О.О. у 2010 року, проте за протестом прокурора виконавче провадження було поновлене у 2012 року. Однак державний виконавець під час виконавчого провадження допускав порушення, не виконуючи виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення відповідно до встановленого регламенту зустрічей. Державний виконавець не здійснював виконавчі дії у дати, в які стягувач просив провести виконавчі дії відповідно до встановленого судом регламенту. Окремі постанови державного виконавця щодо проведення виконавчих дій стягувач не отримував, деякі постанови направлялися із запізненням, а данні про них вносилися до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень із запізненням. Також державний виконавець допускав до участь у виконавчих діях осіб, які не мали на це право, окрема, нового чоловіка боржника, батька боржника, що порушувало право стягувача на спілкування з дитиною та сприяло психологічному тиску на дитину, спілкування з дитиною супроводжувалося конфліктними ситуаціями за участю осіб, які не мали процесуального статусу у виконавчому провадженні, проте брали участь у виконавчих діях з потурання державного виконавця. На дитину постійно вчиняється психологічний вплив з боку матері та її чоловіка щодо формування у дитини негативного сприйняття батька. Стягувач вважає, що державний виконавець не врахував конфліктної ситуації, що негативно впливає на дитину та негативно впливає на взаємовідносини батька з сином. Це, зокрема, підтверджується висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12 квітня 2010 року, згідно з яким внаслідок неусвідомленої дискредитації матір'ю колишнього чоловіка в очах дитини формується психологічне відчуження сина від батька. Державний виконавець безпідставно не долучив до виконавчого провадження надану стягувачем копію висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 12.04.2010 року.

Представник скаржника пояснивши, що він був присутній при кількох зустрічах скаржника з дитиною, на яких на дитину здійснювався психологічний тиск з боку матері, що негативно впливає на дитину, дитині нав'язується думка про те, що батько поганий, бажає заподіяти дитині шкоду, зустрічі з батьком подаються матір'ю як намагання відібрати дитину від неї. Матір в односторонньому порядку вирішує питання відпочинку дитини, не зважаючи на встановлений регламент спілкування батька з дитиною, позбавляючи батька можливості батька спілкуватися з дитиною, залишаючи помешкання, де мають відбуватися зустрічі з дитиною, у час, визначений для спілкування. 28 грудня 2014 року. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України щодо умисного невиконання рішення суду щодо визначення регламенту спілкування заявника з дитиною, що набрало законної сили, та щодо перешкоджання його виконанню. У кримінальній справі була призначена амбулаторна комплексна судова психолого-психіатрична експертиза.

Заінтересовані особи у судове засідання не з'явилися, будучи повідомлені у встановленому законом порядку, письмових заперечень не надали.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Згідно з п. 1 ч. 2 цієї статті передбачено, що відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення права та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 14.10.2009 року зобов'язано ОСОБА_4, яка у подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4, не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та вихованні сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлено регламент особистого спілкування ОСОБА_1 з сином: 1 і 3 субота місяця з 10:00 до 18:00; 2 і 4 неділя місяця з 10:00 до 18:00 в межах проживання ОСОБА_1 з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів.

05 лютого 2010 року постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережної О.О. було відкрите виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-316/09, виданого Голосіїським районним судом м.Києва 01 лютого 2010 року.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережної О.О. від 22 квітня 2010 року було закінчено виконавче провадження. Виконавчий лист було повернуто до Голосіївського районного суду м.Києва.

17 квітня 2012 року Прокуратурою м. Києва винесено протест на постанову старшого державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережної О.О. про закінчення виконавчого провадження та вжиття заходів щодо повернення виконавчого документа і виконання рішення суду з огляду на нездійснення державним виконавцем Бережною О.О. всіх передбачених законом України заходів для законного виконання рішення суду.

На підставі протесту Прокуратури міста Києва від 17 квітня 2012 року постановою про скасування процесуального документа від 26 квітня 2012 року начальника ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Чумаченко О.Є. скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22 квітня 2010 року.

Постановою про відновлення виконавчого провадження від 26 квітня 2012 року головного державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережної О.О. відновлене виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-136/09, виданого Голосіївським районним судом м.Києва про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та вихованні їх дитини.

Відповідно до листів ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві до Голосіївського районного суду м.Києва від 27.04.2012 року і від 07.07.2012 року з огляду на те, що виконавчий лист до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві з Голосіївського районного суду м.Києва не надходив, провести виконавчі дії немає можливості.

Листом, датованим 05 червня 2012 року, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_1, Державному виконавцю ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережну О.О. та В.о. начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації Антошко І.І. про те, що з 5 червня до середини серпня 2012 р. вона з дитиною буде знаходитися на відпочинку у селі Черкаської області, у липні 2012 року вона має намір відпочити з сином на морі протягом 2-х тижнів у межах України без зазначення конкретного місця та дат відпочинку з огляду на відсутність квитків.

Листом, датованим 26.06.2012 року, ОСОБА_1 просив ОСОБА_4 не чинити перешкод у вихованні та спілкуванні з сином, адже запропонований нею графік поїздок позбавляє його можливості бачити сина протягом тривалого часу та залишить негативний вплив на його відносинах із сином.

Листом, датованим 14.07.2012 року, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_1, Державному виконавцю ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережну О.О. та В.о. начальника Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації Антошко І.І. про те, що 15 липня 2012 року вона з дитиною їде на чорне море, та повернеться на початку серпня. Місце передування на морі вона повідомити не може, адже буде перебувати у різних місцях.

08 серпня 2012 року рішенням Голосіївського районного суду м.Києва було відновлене втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, прокурора Голосіївськогот району м.Києва про встановлення порядку участі батька у вихованні дитини та усунення перешкод у здійсненні виховання дитини.

21 серпня 2012 року до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві надійшов виконавчий лист №2-316/09 від 20.08.2012 року Голосіївського районного суду м. Києва.

У виконавчому листі, виданому Голосіївським районним судом м. Києва, вказується, що суд зобов'язав ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, а також визначив регламент особистого спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 наступним чином: 1, 3 субота місяця з 10:00 по 18:00, 2, 4 неділя місяця з 10:00 по 18:00 в межах проживання батька дитини з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних заходів.

ОСОБА_1 звертався до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві із заявами від 04.07.2012 року про проведення виконавчих дій 07.07.2012 року, від 21.08.2012 року про проведення виконавчих дій 26.08.2012 р., від 29.08.2012 року про проведення виконавчих дій 01.09.2012 року, від 31.08.2012 р. про проведення виконавчих дій 09.09.2012 року, від 10.09.2012 року щодо проведення виконавчих дій 15.09.2012 року, від 10.09.2012 року з проханням звернутися до правоохоронних органів з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності боржника за не виконання рішення суду. У всіх заявах вказується, що боржник відмовляє стягувачу у зустрічах з дитиною у дні та часи, визначені судом.

Незважаючи на те, що виконавчий лист вже було отримано державним виконавцем, виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення відповідно до вказаного у рішенні регламенту та відповідно до заявлених стягувачем клопотань про вчинення виконавчих дій, державним виконавцем не вчинялося.

30.05.2012 р. до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві надійшла заява боржника, в якій вона повідомляла, що боржник заперечує проти зустрічей батька з дитиною в школі в час, не передбачений рішенням суду. 21.06.2012 р. до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві надійшла заява боржника з проханням провести профілактичну бесіду з ОСОБА_1 стосовно його зустрічей з дитиною. 19.07.2012 р. до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві надійшло пояснення боржника щодо зустрічі стягувача 27.06.2012 р. з дитиною у селі Кузьмина-Гребля, куди стягувач приїхав без попередження, внаслідок чого дитина злякалася. 31.08.2012 р. боржник подав заяву до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про те, що вона не заперечує проти зустрічей стягувача з дитиною згідно з рішенням суду. 03.09.2012 року до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві надійшла заява від боржника про те, що стягувач не з'явився 18.08.2012 р. до дитини. 10.09.2012 року від боржника до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві надійшла заява про те, що стягував не з'явився на зустріч з дитиною 26.08.2012 року.

У вказані боржником у заявах дні, державним виконавцем не проводилися виконавчі дії щодо примусового виконання рішення.

За клопотанням боржника від 10.09.2012 року щодо зміни її прізвища на ОСОБА_4 державний виконавець на підставі свідоцтва про шлюб боржника постановою замінив боржника ОСОБА_4 на ОСОБА_4.

Щодо проведення виконавчих дій головним державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Бережною О.О. приймалися постанови від 17 вересня 2012 року про проведення виконавчих дій 23 вересня 2012 року, 11 жовтня 2012 року про проведення виконавчих дій 20 жовтня 2012 року, 12 листопада 2012 року про проведення виконавчих дій 17 листопада 2012 року, 23 листопада 2012 р. про проведення виконавчих дій 25 листопада 2012 р.

23 вересня 2012 року виконавчі дії не були проведені з огляду на хворобу стягувача, про що державним виконавцем був складений Акт. Інших виконавчих дій у вересні 2012 р. не проводилося.

25.09.2012 року та 16.10.2012 року від боржника до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві надійшли заяви про проведення профілактичної бесіди зі стягувачем щодо його тиску на дитину під час зустрічей з сином.

Згідно з висновком дільничного інспектора Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві по заяві ОСОБА_1 щодо перешкоджання йому зустрічатися з дитиною, зі слів боржника 14.10.2012 року вона разом з сином у призначений час для зустрічей дитини з батьком перебувала в басейні «Дельфін». Чоловік боржника ОСОБА_10 пояснив, що його дружина з сином 14.10.2012 року знаходилася у бабусі. З ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення перешкоджання ОСОБА_1 в побаченнях з сином.

Відповідно до Акту виконавчих дій від 20 жовтня 2012 року стягувач для проведення виконавчих дій не з'явився. В матеріалах справи відсутні докази того, що стягувач отримував постанову про призначення виконавчих дій на зазначений у постанові час. Інших виконавчих дій у жовтні 2012 року не проводилося.

З постанови №111/12 від 28.11.2012 року про перевірку матеріалів виконавчого провадження начальником управління державної виконавчої служби Головного управління у м.Києві Г.Іванець вбачається, що відповідно довідки Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень постанова від 17 вересня 2012 року про проведення виконавчих дій 23 вересня 2012 року була зареєстрована 20 вересня 2012 року, а постанова від 11 жовтня 2012 року про проведення виконавчих дій 20 жовтня 2012 року була зареєстрована 19 жовтня 2012 року. Причиною невчасної реєстрації постанови про проведення виконавчих дій на 11.10.2012 року стало те, що на робочому комп'ютері зламалася операційна система, що унеможливило роботу в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, про що свідчить доповідна записка.

Відповідно до Акту державного виконавця, складеного 17.11.2012 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережною О.О., 17.11.2012 року дитина відмовилася спілкуватися з батьком і піти з ним для спільного проведення часу.

ОСОБА_1 надав до цього акту пояснення, де зазначив, що на зустрічі з дитиною був присутній ОСОБА_10, який намагався з ним вступити у словесну суперечку. У поясненнях до цього акту ОСОБА_4 вказала, що при вчиненні виконавчої дії був присутній її чоловік - ОСОБА_10, який ставив ОСОБА_11 питання щодо подій 14.10.2012 року, на що ОСОБА_1 став вимагати видалити сторонніх осіб з території і викликати міліцію.

Відповідно до Акта державного виконавця від 23 листопада 2012 року ОСОБА_1 телефоном було повідомлено про проведення виконавчої дії 25 листопада 2012 року.

25.11.2012 року державним виконавцем складено Акт про виконавчі дії, за яким дитина відмовилася від спілкування за батьком, боржник не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до письмових пояснень, що були дані ОСОБА_1 25 листопада 2012 року, під час проведення виконавчих дій був присутній чоловік ОСОБА_4, який втручався у хід виконавчих дій, нав'язував державному виконавця свою точку зору про те, що батько сам винен у відмові сина з ним спілкуватися. На вимогу ОСОБА_1 видалити сторонніх осіб з місця виконавчих дій цього не було зроблено, а ОСОБА_10 покинути місце виконавчих дій відмовився. Дитина не була попереджена матір'ю про зустріч з батьком, була розгублена, бліда, казала без пояснень, щоб він уходив.

ОСОБА_4 25 листопада 2012 р. письмово пояснила, що дитина відмовилася їхати з батьком, ОСОБА_1 вимагав видалити з місця виконання її чоловіка, тиснув на державного виконавця.

27 листопада 2012 року ОСОБА_1 подав заяву В.о. начальника ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві щодо того, що під час виконавчих дій 17.11.2012 року та 25.11.2012 року він просив державного виконавця встановити причину психологічної напруги у дитини, що він вбачає у психологічному тиску боржника на дитину, яке призводить до відмови дитини від спілкування з батьком. Також йому не було надано на його вимогу Акт державного виконавця від 17.11.2012 року.

27 листопада 2012 року постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережної О.О. закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-136/09 від 01.01.2010 року. В постанові зазначено, що державним виконавцем вживалися заходи примусового виконання рішення суду, а саме: виходом державного виконавця здійснено виконавчі дії, на підставі яких складено акти від 20.10.2012 р., 17.11.2012, 25.11.2012 р. Згідно даних актів боржник не створює перешкод у спілкуванні батька з дитиною та виконання рішення суду, що підтверджується актами державного виконавця.

У відповіді начальника ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 06.12.2012 року на звернення ОСОБА_1 від 27.11.2012 року було повідомлено про те, що на виконанні відділу перебуває виконавчий лист №2-316/09 про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні та вихованні їх дитини. Оскільки ОСОБА_4 не чинить перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні, то накладати штраф на неї немає підстав.

Разом з тим, станом на дату цієї відповіді 06.12.2012 року провадження у справі постановою головного державного виконавця було закінчено та виконавчий лист було повернено до Голосіївського районного суду м. Києва, а у відповіді вказується, що виконавчий лист перебуває на виконанні у відділу. Хоча, як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.11.2012 р., вона була затверджена 27.11.2012 року начальником ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві.

Таким чином, суд установив, що на виконання рішення суду з 21 серпня 2012 року - часу надходження до ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві виконавчого листа №2-316/09 від 20.08.2012 року з Голосіївського районного суду м. Києва і до 27 листопада 2012 року - часу прийняття постанови про закінчення виконавого провадження головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережною О.О. було прийняте чотири постанови про вчинення виконавчих дій 23 вересня 2012 року, 20 жовтня 2012 року, 17 листопада 2012 року, 25 листопада 2012 р., з яких не відбулися виконавчі дії 23 вересня 2012 року з огляду на хворобу стягувача, 20 жовтня 2012 року за відсутності стягувача та відсутності доказів повідомлення його про ці виконавчі дії. Відповідно ж до рішення суду, що перебував на примусовому виконанні, примусовому виконанню підлягало рішення щодо спілкування з дитиною 1, 3 суботи та 2, 4 неділі кожного місяця, що не забезпечувалося державним виконавцем, незважаючи на звернення стягувача про це, що свідчить про відсутність підстав вважати рішення суду фактично виконаним у повному обсязі.

15.09.2013 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0011660 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 ч. 1 КК України.

Старшим прокурором прокуратури Голосіївського району м. Києва 28 грудня 2014 року щодо ОСОБА_4 було винесене повідомлення про підозру в умисному невиконанні в період з 2009 року по теперішній час рішення суду щодо спілкування та виховання ОСОБА_1 сина ОСОБА_6, що набрало законної сили, та перешкоджанні його виконанню.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень. Можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців є гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, в порядку, передбаченому законом (статті 383, 384 ЦПК, ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

У порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС підлягають розгляду, якщо підлягає виконанню рішення суду загальної юрисдикції, ухвалене відповідно до ЦПК (ст. 383 ЦПК).

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод (абз. 2 ч.1 ст. 385 ЦПК). Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 3 ст. 385 ЦПК).

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб. Десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження (ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження») (п.6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі»).

Згідно з ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Доказів одержання заявником копії відповідної постанови про закінчення виконавчого провадження заінтересованими особами не було надано.

З огляду на це суд вбачає за необхідне поновити заявнику строк на оскарження цієї постанови як такий, що був пропущений з поважних причин.

Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав ї.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження.

За ст. 158 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу країни суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Спосіб, час та місце спілкування заявника з дитиною були встановлені рішенням суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 14.10.2009 р., що встановив регламент особистого спілкування ОСОБА_1 з сином: 1 і 3 субота місяця з 10:00 до 18:00; 2 і 4 неділя місяця з 10:00 до 18:00 в межах проживання ОСОБА_1 з можливістю відвідування дитячих установ, культурно-розважальних закладів. Боржника зобов'язано не чинити заявнику перешкод у спілкуванні та вихованні сина. Цей регламент вказаний і у виконавчому листі №2-316/09, виданому Голосіївським районним судом м. Києва 20.08.2012 року. Зазначений регламент не обмежений строком і надає стягувачу право спілкуватися з сином та виховувати його відповідно до цього регламенту до досягнення останнім повноліття.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядку, визначених виконавчим документом.

На підставі аналізу наявних у матеріалах справи письмових доказів щодо вчинення виконавчих дій державним виконавцем суд доходить висновку про те, що державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в виконавчому листі, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З огляду на те, що державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в виконавчому листі, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом, у державного виконавця не було підстав вважати, що 27 листопада 2012 року рішення суду щодо встановлення регламенту спілкування та виховання ОСОБА_1 сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 було фактично виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Постанова головного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження позбавляє рішення суду, що набуло законної сили, примусового виконання у обсязі, визначеному рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Завершення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом не дає підстав для повторного звернення до виконавчої служби для примусового виконання рішення відповідно до визначеного у рішенні регламенту спілкування та виховання дитини батьком.

Відповідно до п. 51 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, Європейський суд з прав людини зауважив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (п. 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (п. 66 рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії № 22774/93, ECHR 1999-V).

У п. 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі у «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (п. 34-36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія А, № 18, с. 16 - 18,). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

З огляду на те, що закінчення виконавчого провадження постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережної О.О. по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-136/09 щодо порядку спілкування скаржника з його малолітньою дитиною було здійснено до закінчення усіх дій щодо його фактичного виконання, дії щодо прийняття вказаної постанови є незаконними, а постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст.ст.10, 11, ч. 1, ст. 14, ст.ст.210, 294, 386-388 ЦПК України, ст.ст.1, 5, 11, 17, ст. 49, ч. 1 ст. 50, ч. 1 ст. 51, ч. 1, 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережної О.О. про закінчення виконавчого провадження, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення зі скаргою на постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережної О.О. від 27 листопада 2012 року про закінчення виконавчого провадження за номером у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень 17194849 за виконавчим листом № 2-136/09, виданим Голосіївським районним судом м.Києва.

Визнати незаконними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережної Ольги Олександрівни щодо винесення 27 листопада 2012 року постанови про закінчення виконавчого провадження за номером у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень 17194849 за виконавчим листом № 2-136/09, виданим Голосіївським районним судом м.Києва.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережної Ольги Олександрівни від 27 листопада 2012 року про закінчення виконавчого провадження за номером у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень 17194849 за виконавчим листом № 2-136/09, виданим Голосіївським районним судом м.Києва.

Зобов'язати головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві Бережну Ольгу Олександрівну відновити виконавче провадження за номером у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень 17194849 за виконавчим листом № 2-136/09, виданим Голосіївським районним судом м.Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя