2/612/251/15
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2015 року смт. Близнюки

Близнюківский районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Масло С.П.,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Публічне Акціонерне Товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 14346 грн. 49 коп., та судовий збір посилаючись на те, що 21.11.2006 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір б/н. Згідно умов зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків на користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарафами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Сума заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 31.05.2015 року становить 14346 грн. 49 коп. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк».

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розгляду справи без його участі. Позов підтримує та не заперечує проти прийняття заочного рішення на підставі наявних у справі документів.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судових повісток. Надав до суду заяву, в якій просить застосувати загальну позовну давність у три роки за ст. 257 ЦК України, спеціальну позовну давність в один рік за п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч.4 ст. 267 ЦК України, справу просить розглядати без його участі.

У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особі, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

21.11.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір б/н. Згідно умов зазначеного договору відповідач 21.11.2006 р. отримав кредит у розмірі 5000 грн. У вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарафами банку складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячним платежем у розмірі 7 % від суми заборгованості в період сплати за який приймається період до 25 числа кожного місяця за попередній місяць, протягом 30 днів з моменту виникнення Оведрафту по поверненню Овердрафту в повному обсязі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у разі виникнення прострочених зобовязань від 100 грн., відповідач чплачує пеню, відповідно до встановлених тарифів, яка нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

При цьому, відповідно до п. 8.6. Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Взяті на себе зобовязання по договору б/н від 20.11.2006 року Банк виконав своєчасно і повністю, перерахувавши відповідачу кредитні кошти в сумі 5000 грн. на його картку.

У порушення зазначених умов договору відповідач зобовязання за договором б/н від 20.11.2006 року виконував не в повному обсязі.

Так, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом 05.01.2007 року, 06.02.2007 року, 05.03.2007 року, 12.04.2007 року, 14.05.2007 р., 14.06.2007 р., 10.07.2007 р., 11.07.2007 р., 16.07.2007 р., 10.08.2007 р., 14.08.2007 р., 14.09.2007 р., 11.10.2007 р., 15.11.2007 р., 17.12.2007 р., 14.01.2008 р., 04.02.2008 р., 14.02.2008 р., 12.03.2008 р., 04.04.2008 р., 06.05.2008 р., 09.06.2008 р., 10.07.2008 року, 11.08.2008 р., 08.09.2008 р., 07.10.2008 р., 07.11.2008 р., 19.12.2008 р., 06.01.2009 року, 21.01.2009 року, 19.02.2009 року, 24.03.2009 року, 24.04.2009 року, 21.05.2009 року, 24.06.2009 року, 31.07.2009 року, 08.09.2009 року, 24.09.2009 року, 05.10.2009 року, 26.10.2009 р., 25.11.2009 року, 20.01.2010 року, 21.01.2010 року, 04.02.2010 року, 11.02.2010 року, 18.03.2010 року, 28.04.2010 року, 18.05.2010 року, 21.06.2010 року, 09.07.2010 року, 16.08.2010 року, 02.09.2010 року, 04.10.2010 року, 05.11.2010 року, 27.12.2010 року, 28.12.2010 року, 13.01.2011 року, 04.02.2011 року, 14.02.2011 року, 03.03.2011 року, 27.04.2011 року, 06.05.2011 року, 20.06.2011 року, 06.07.2011 року, 15.07.2011 року, 05.08.2011 року, 26.08.2011 року, 09.09.2011 року, 16.09.2011 року, 26.09.2011 року, 12.10.2011 року, 15.11.2011 року, 16.11.2011 року, 29.12.2011 року, 06.02.2012 року, 22.02.2012 року, 16.03.2012 року на відповідні суми, які зазначені в розрахунку Банка (а.с. 4-7).

У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_2 станом на 31.05.2015 року має заборгованість 14346грн. 49 коп., що складається з наступного:

-5172, 73 грн. заборгованість за кредитом;

-6100,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-1914,01 грн. заборгованість по комісії та пені;

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

-659, 36 грн. штраф (процентна складова).

Ці обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі, який буде визначений судом нижче.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заяви ОСОБА_2 про застосування до спірних правовідносин загальної позовної давності у три роки за ст. 257 ЦК України, спеціальної позовної давності в один рік за п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також про застосування наслідків спливу позовної давності, визначених у ч.4 ст. 267 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі цього договору.

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював погашення заборгованості за кредитом 05.01.2007 року, 06.02.2007 року, 05.03.2007 року, 12.04.2007 року, 14.05.2007 р., 14.06.2007 р., 10.07.2007 р., 11.07.2007 р., 16.07.2007 р., 10.08.2007 р., 14.08.2007 р., 14.09.2007 р., 11.10.2007 р., 15.11.2007 р., 17.12.2007 р., 14.01.2008 р., 04.02.2008 р., 14.02.2008 р., 12.03.2008 р., 04.04.2008 р., 06.05.2008 р., 09.06.2008 р., 10.07.2008 року, 11.08.2008 р., 08.09.2008 р., 07.10.2008 р., 07.11.2008 р., 19.12.2008 р., 06.01.2009 року, 21.01.2009 року, 19.02.2009 року, 24.03.2009 року, 24.04.2009 року, 21.05.2009 року, 24.06.2009 року, 31.07.2009 року, 08.09.2009 року, 24.09.2009 року, 05.10.2009 року, 26.10.2009 р., 25.11.2009 року, 20.01.2010 року, 21.01.2010 року, 04.02.2010 року, 11.02.2010 року, 18.03.2010 року, 28.04.2010 року, 18.05.2010 року, 21.06.2010 року, 09.07.2010 року, 16.08.2010 року, 02.09.2010 року, 04.10.2010 року, 05.11.2010 року, 27.12.2010 року, 28.12.2010 року, 13.01.2011 року, 04.02.2011 року, 14.02.2011 року, 03.03.2011 року, 27.04.2011 року, 06.05.2011 року, 20.06.2011 року, 06.07.2011 року, 15.07.2011 року, 05.08.2011 року, 26.08.2011 року, 09.09.2011 року, 16.09.2011 року, 26.09.2011 року, 12.10.2011 року, 15.11.2011 року, 16.11.2011 року, 29.12.2011 року, 06.02.2012 року, 22.02.2012 року, 16.03.2012 року.

Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що згідно умов кредитного договору б/н від 21.11.2006 року погашення кредиту (заборгованості за кредитом, процентами, винагородою, комісії та іншими платежами) повинно здійснюватися відповідачем частинами в розмірі 7 % від суми заборгованості до «25» числа кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання відповідачем кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору б/н від 21.11.2006 року та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту закінчення строку погашення чергового платежу.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14.

Суд зазначає, що відповідач відповідно до його Заяви, Умов, Правил користування платіжною карткою та ОСОБА_1, які складають договір кредиту, зобовязаний був здійснювати в період до «25» число кожного місяця, щомісячний платіж у розмірі 7 % від суми заборгованості в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного перебіг позовної давності по вимогам Банку про виконання зобов'язання починався з 26 числа кожного наступного місяця по кожному окремому попередньому щомісячному платежу.

Оскільки договор кредиту був укладений 21.11.2006 року, то з 26.12.2006 року у Банка почав перебіг строк позовної давності по першому щомісячному платежу, 05.01.2007 року відповідач здійснив перший щомісячний платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим строк позовної давності перервався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу та почав перебіг заново і спливав цей строк 26.12.2009 року. Проте, відповідач щомісяця починаючи з наступного платежу у лютому 2007 року здійснював сплату заборгованості за кредитним договором аж до 16.03.2012 року, у звязку з чим перебіг позовної давності переривався кожного числа місяця коли відповідач здійснював платіж ( вчиняв дію, що свідчить про визнання ним свого боргу) і починав перебіг заново з кожної дати сплати заборгованості окремо по кожному щомісячному платежу. Суд, зазначає, що трирічний строк позовної давності, внаслідок вчинення відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу по платежу датованому 16.03.2012 роком сплив 16.03.2015 року. З позовом до суду Банк звернувся 08.08.2015 року, що підтверджується відбитком штампу відділення поштового звязку на конверті.

Таким чином, суд зазначає, що по щомісячних платежах з 05.01.2007 року аж до кінця червня 2012 року у Банка сплинув трирічний строк позовної давності, у звязку з чим вимоги Банка до кінця червня 2012 року захисту не підлягають, а в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України.

При цьому, вимоги Банка про стягнення заборгованості за кредитним договором по щомісячним платежам починаючи з липня 2012 року підлягають захисту і трирічний строк позовної давності Банком не пропущений, виходячи з наступного.

Так, з 26 серпня 2012 року почав перебіг строк позовної давності по черговому щомісячному платежу за липень 2012 року (оскільки згідно вимог договору позивач сплачує кредит до 25 числа за попередній місяць) та спливав цей строк 26 серпня 2015 року. Проте, 08.08.2015 року Банк в межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.11.2006 року.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що по щомісячних платажах починаючи з початку липня 2012 року по 31.05.2015 року (строк зазначений позивачем у позові) трирічний строк позовної давності не сплинув, у звязку з чим підлягає захисту, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, штрафом (фіксована частина), штрафом (процентна складова) за вказаний період за кредитним договором б/н від 21.11.2006 року в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Загальна сума заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, штрафом (фіксована частина), штрафом (процентна складова) за кредитним договором б/н від 21.11.2006 року за період з 01 липня 2012 року по 31.05.2015 року складає 12381,78 грн. Вказана сума складається з наступного: 5172, 73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6121,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 587,97 грн. - штраф процентна складова (вказана сума зявилась внаслідок складання заборгованості за тілом кредиту, процентами та пенею за останній рік помноженою на 5 %, що відповідає п. 8.6. Умов, що підтверджується новим Розрахунком заборгованості наданим представником позивача.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по пені у розмірі 1914,01 грн. станом на 31.05.2015 року за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню в межах останніх дванадцяти місяців перед зверненням Банку до суду, виходячи з наступного.

Так, пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК Українидо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягненняобчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм статті266, частини другої статті258 ЦК Українидає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-160цс14.

Відповідач відповідно до його заяви просив суд застосувати спеціальну позовну давність в один рік за п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені, а також застосувати наслідки спливу позовної давності, визначені у ч.4 ст. 267 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором кредиту підлягають задоволенню з 08.08.2014 року по 31.05.2015 року (дата зазначена позивачем у позові).

Сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 465,57 грн. та обраховувалась згідно даних, які містяться в новому Розрахунку заборгованості ( 05.09.2014 року 51,73 грн. + 05.10.2014 року 51,73 грн. + 05.11.2014 року 51,73 грн. + 05.12.2014 року 51,73 грн. + 05.01.2015 51,73 грн. + 05.02.2015 року 51,73 грн. + 05.03.2015 року 51,73 грн. + 05.04.2015 року 51,73 грн. + 05.05.2015 року 51,73 грн.). При цьому, суд зазначає, що данні про нарахування пені за період з 08.08.2014 року до 05.09.2014 року та з 06.05.2015 року по 31.05.2015 року Розрахунки заборгованості не містять.

При цьому, суд вважає, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам в частині застосування терміну позовної давності тривалістю пять років, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в пять років.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача. При цьому, з наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника від 21 листопада 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим, Умови щодо збільшення терміну позовної давності до пяти років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 21 листопада 2006 року.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги Банку частково обґрунтованими та задовольняє їх за період з 01 липня 2012 року по 31.05.2015 року по заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом, штрафом (фіксована частина), штрафом (процентна складова) у розмірі 12381,78 грн. та за період з 08.08.2014 року по 31.05.2015 року заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань у розмірі 465, 57 грн., а загалом підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту б/н від 21 листопада 2006 року в розмірі 12847, 35 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (89,55 % від задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 197, 209, 212-215, 223,294,296 ЦПК України, ст. ст. 207, 253, 254, 256, 258, 261, 264, 266, 267, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії ММ номер 949363, виданий Близнюківським РВ УМВС України в Харківській області 22.08.2001 року, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21.11.2006 року у розмірі 12847 ( дванадцять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 35 коп. на рах. № 3111, МФО № 305299, .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 218 (двісті вісімнадцять) грн. 14 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.П. Масло