АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/1491/15 Головуючий в суді 1 інстанції: Гаврилов Д.В. Категорія: 43 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 18 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 07 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись те, що він є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.2014 року. Співвласником іншої частини квартири є відповідач - ОСОБА_4, яка проживає в ній разом з сином ОСОБА_6 Враховуючи те, відповідач не надає ключі від вхідних дверей, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні ним своєю власністю, просив:

1) зобов'язати ОСОБА_4 не створювати ОСОБА_5 перешкоди в користуванні 1/3 частиною квартири АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_5 в зазначену квартиру.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 07 квітня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи з підстав законності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, а також доведеності чинення відповідачем своїми діями перешкод позивачу в користуванні квартирою АДРЕСА_1

Згідно з ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08.12.2014 року за реєстр. № 4249 ОСОБА_5 є власником 1/3 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано 08.12.2014 року за № 17792984, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5,6)

Власником іншої частини квартири є ОСОБА_4 (а.с.7) та спадкоємці іншого співвласника, ОСОБА_7, відомості про яких суду не надані.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України та статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтями 356, 358 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди у здійсненні права користування спірною квартирою, зокрема, перешкоджає доступу до квартири, у зв'язку з чим позивач вимушений був звертатися до Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області із заявою з приводу неправомірних дій зі сторони ОСОБА_4 (а.с.20) та крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач визнала, що ключі від квартири позивачу не надає, оскільки не встановлений порядок користування квартирою.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_5 є власником 1/3 частини спірної квартири, однак відповідач своїми діями перешкоджає позивачу в користуванні належним йому майном, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що порушене право позивача як співвласника квартири підлягає захисту та задовольнив позовні вимоги.

Посилання апелянта на те, що у позивача відсутні правові підстави для вселення в зазначену квартиру, оскільки учасники спільної власності на квартиру не можуть бути вселені в квартирі, в якій житлові приміщення заселенні іншим співвласником, якщо вони не були протиправно позбавлені можливості продовжувати користуватись приміщеннями в квартирі, до уваги колегією суддів не беруться, оскільки ОСОБА_5 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 та його право власності не оспорено в установленому законом порядку, а тому позивач відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання та вимагати усунення перешкод в користуванні квартирою.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем чинення відповідачем перешкод у користуванні квартирою, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема зверненням ОСОБА_5 до правоохоронних органів з приводу врегулювання зазначеного питання та визнанням відповідачем факту неможливості вселення позивача в тому числі із-за відсутності ключів від квартири.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про можливість вселення позивача лише за умови визначення порядку користування вищезазначеною квартирою, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апелянта про реєстрацію та проживання в квартирі малолітніх дітей, онуків відповідача, не залучення до участі у справі органу опіки та піклування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, проживання двох неповнолітніх дітей відповідач спростувала в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, проживання третьої неповнолітньої дитини в силу ст.29 ЦК України, не є перешкодою для вселення позивача.

Відсутність визначення порядку користування жилим приміщенням, наявність у позивача іншого житла, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки у відповідності до ст. 33Конституції України, позивач має право на вільний вибір місця свого проживання та відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України позивач має право використовувати спірне житлове приміщення для власного проживання.

Висновки місцевого суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову належним чином мотивовані, підтверджуються матеріалами справи, узгоджуються з нормами матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. При цьому, суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам, висновки щодо яких обґрунтовано виклав в мотивувальній частині рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги колегією суддів не приймаються до уваги як такі, що не підтверджені належними доказами, не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, та не спростовують мотивованих висновків суду, а тому підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: