Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області, заінтересовані особи: Управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області, ОСОБА_4, на бездіяльність державного виконавця, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою, у якій просив зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області скасувати постанову про розшук майна боржника від

5 грудня 2011 року, зобов'язати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області передати автомобіль марки «Mersede-Benz»,

2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, на відповідальне зберігання заявнику ОСОБА_3

В обґрунтування скарги посилався на те, що 15 листопада 2011 року було розпочате виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, про що винесена відповідна постанова. Зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження заявник не отримував, до виконавчої служби не викликався. 5 грудня 2011 року державним виконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника, на підставі якої 4 лютого 2014 року співробітниками ДПС ДАІ м. Харкова був затриманий та поставлений на майданчик тимчасового зберігання його автомобіль. На підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 9 квітня 2013 року всі виконавчі дії у виконавчому провадженні зупинені, однак державний виконавець не зупинив безпідставний розшук майна боржника. Зазначав, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена на його адресу лише 24 січня 2012 року.

Вказував, що постанова про розшук майна боржника від 5 грудня

2011 року була винесена безпідставно, оскільки державний виконавець не надав заявнику можливості скористатися своїм правом на добровільне погашення заборгованості, а зупинивши 31 січня 2012 року виконавче провадження, не зупинив безпідставний розшук майна.

Вважав, що термін добровільного погашення боргу не закінчено і продовжується навіть зараз, а державним виконавцем до винесення постанови про розшук майна боржника не були виконані всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня

2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року, скаргу задоволено частково.

Скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Пікули В.Ю. від 5 грудня

2011 року про оголошення розшуку автомобілю марки «Mersede-Benz», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить боржнику ОСОБА_3

Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області передати вказаний автомобіль на відповідальне зберігання заявнику ОСОБА_3

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постановлені ухвали та у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Визнаючи дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із неправомірності дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження.

Проте даний висновок не ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 11 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Установлено, що постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області Пікулою В.Ю, від

15 листопада 2011 року на підставі заяви ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого

11 жовтня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми боргу та судових витрат.

Постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 5 грудня 2011 року оголошено розшук майна боржника.

Постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 10 січня 2012 року відкладено провадження виконавчих дій у зв'язку з тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 15 листопада 2011 року була повернута поштовим відправленням до відділу виконавчої служби з відміткою про невручення її боржнику у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Також в описовій частині вищевказаної постанови державним виконавцем констатовано, що постанова про відкриття виконавчого провадження неотримана боржником.

Постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 31 січня 2012 року виконавче провадження зупинене на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2012 року. На теперішній час зазначена постанова є чинною. Виконавчі дії не проводяться.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що у порушення

ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про відкриття виконавчого провадження була отримана представником заявника лише 9 грудня 2012 року.

Положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Приписами ч. 1 ст. 385 ЦПК України визначено, що скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, а у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Установлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 15 листопада 2011 року боржником ОСОБА_3 отримана не була.

З матеріалів справи вбачається, що заявник уже звертався до суду зі скаргою на дії державного виконавця, а ухвалою суду від 26 червня

2012 року встановлено, що про порушене право боржник ОСОБА_3 дізнався при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 31 січня 2012 року (а. с. 124). Отже саме з цього моменту розпочався відлік десяти днів на оскарження дій державного виконавця.

Пунктом 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна ( Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз'яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Проте вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. 212, 214 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не вирішив питання поновлення строку в порядку ст. 73 ЦПК України, не дивлячись на те, що таке клопотання заявлялося ОСОБА_3 при зверненні до суду.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонам доказами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування постановлених у справі ухвал з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня

2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська