Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, служба у справах дітей Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області, про визначення місця проживання дитини з батьком, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: орган опіки та піклування Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, служба у справах дітей Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області, про визначення місця проживання дитини з матір'ю та відібрання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що в період шлюбу з ОСОБА_2 народилось двоє дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У квітні 2014 року за згодою сина ОСОБА_5 позивач забрав його проживати до себе. У будинку, де проживає ОСОБА_4 створені всі належні умови для розвитку та виховання дитини.

На підставі викладеного просив задовольнити позов та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з ним у будинку за адресою: АДРЕСА_1

У березні 2015 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій з урахуванням уточнень, просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_5 з нею та відібрати ОСОБА_4 у батька ОСОБА_1

Зазначала, що відповідач у червні 2014 року без її згоди забрав сина ОСОБА_5 проживати до себе у будинок його батьків, постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, психологічно налаштовує сина проти неї.

У будинку де проживає ОСОБА_2 створені всі належні умови для виховання та розвитку сина, вона має постійне місце роботи, а тому спроможна виховувати та утримувати обох своїх синів.

Вважає проживання сина ОСОБА_5 з батьком та його новою сім'єю у будинку його батьків таким, що негативно впливає на розвиток та емоційний стан дитини, у зв'язку із чим просила суд відмовити у позові ОСОБА_1, зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 липня 2015 року, у позові ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з матір'ю ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2

Відібрано сина ОСОБА_4 у батька ОСОБА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, у зустрічному позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у первісному позові та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що проживання з матір'ю та старшим братом відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_4, не встановлено жодних обставин при наявності яких малолітній син не може проживати разом із матір'ю, позивачем ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який би міг свідчити про те, що таке проживання буде суперечити інтересам малолітньої дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Суди при вирішенні спору, враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради, дійшли правильного висновку про наявність обставин, що дають підстави визначити місце проживання дитини з матір'ю та відібрати її у батька.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними і не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рушення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 01 липня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук