Номер провадження: 22-ц/785/7616/15
Головуючий у першій інстанції Матяш Т.Л.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Сватаненка В.І.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди та за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про знесення самочинного будівництва та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат та стягнення моральної шкоди,-

встановила:

У квітні 2008 року ОСОБА_4( уточнюючи свої позовні вимоги) звернулась до суду з зазначеним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 10454,08 грн. та моральну шкоду на суму 5000 грн., заборонити ОСОБА_3 здійснювати будівельні роботи на даху домоволодіння АДРЕСА_1, співвласником якого вона є.

В обґрунтування позову зазначала, що у 2007 року ОСОБА_3 самовільно почала будівництво надбудови на загальному горищному приміщенні без згоди сусідів та дозволу на будівництво. Внаслідок проведення ремонтних робіт у її приміщенні пошкодилися стеля, відійшла стінка підсобного приміщення від основної стіни, збільшилися тріщини стін та стелі. Вона неодноразово зверталася до виконкому Білгород-Дністровської міської ради з вимогою звернутися до суду з відповідним позовом до ОСОБА_3, але бездіяльність посадових осіб Білгород-Дністровського виконкому призвели до того, що ОСОБА_3 продовжувала незаконне самовільне будівництво, що спричинило їй матеріальну та моральну шкоду, у зв'язку з чим вона звернулася до суду за захистом.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 року, позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди з виконавчого комітету Білгород-дністровської міської ради залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на відшкодування матеріальної шкоди 10454,08 грн., моральної шкоди - 5000 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.11.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.06.2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди скасовано, справу направлено в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2013 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальної шкоди у розмірі 10454,08 грн. скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про стягнення матеріальної шкоди відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_3 оскаржила зазначене рішення у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий апеляційний розгляд.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями ОСОБА_3, пов'язаними з самочинним будівництвом, їй було заподіяно моральну шкоду.

Однак колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, відповідно до статті 2 ЦПК вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ОСОБА_4 є власником 4/100 частин, а ОСОБА_3 є власником 13/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

У 2007 році ОСОБА_3 почала будівництво надбудови на загальному приміщенні без згоди сусідів та без узгодження проекту проведення будівництва.

18 вересня 2007 року стосовно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 97 КУпАП, та постановою від 18 вересня 2007 року № 246 ОСОБА_3 за самовільне будівництво притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170 грн..

В обґрунтування позову ОСОБА_4 посилається на те, що неправомірними діями ОСОБА_3, пов'язаними з самочинним будівництвом, їй було заподіяно моральну шкоду.

Але колегія суддів не може погодитися з зазначеним висновком суду з наступних підстав.

Судами апеляційної та касаційної інстанції було встановлено, що позивачка не довела заявлених нею позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що саме дії ОСОБА_3 спричинили деформацію будівлі.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками.

Тобто, однією з підстав задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди є встановлення причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та шкідливими наслідками, які настали.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою не доведено вину ОСОБА_3 у заподіяні їй моральної шкоди.

Крім того, стягуючи моральну шкоду з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у розмірі 5000 грн., суд першої інстанції не мотивував з яких міркувань він виходив, визначаючи саме такий розмір шкоди, не встановив причинно-наслідковий зв'язок між протиправністю дій відповідача та факту завдання моральної шкоди, не перевірив докази, якими підтверджуються зазначені обставини, що призвело до ухвалення незаконного рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди .

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 відмовити.

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко