АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1458/15 Справа № 181/386/14 Головуючий у 1 й інстанції - Літвінова Л.Ф. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

27 січня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання, визнання недійсним договору купівлі - продажу домоволодіння, визнання спільною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями, автомобіля та визначення часток у майні, що є спільною сумісною власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом, який неодноразово уточнювали, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільного проживання, визнання недійсним договору купівлі - продажу домоволодіння, визнання спільною сумісною власністю житлового будинку з господарськими будівлями, автомобіля та визначення часток у майні, що є спільною сумісною власністю (а.с. 2-3,33-34,65-67,86-88).

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено в повному обсязі (а.с.154-158)

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просять скасувати рішення й ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги (а.с. 163-167).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 вересня 2003 року відповідачі уклали шлюб, який в січні 2014 року за рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області було розірвано.

Згідно до договору купівлі-продажу від 06 березня 2013 року, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, придбали у ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1, договір є нотаріально посвідченим, в ньому визначений правовий режим домоволодіння, як спільна сумісна власність чоловіка та його дружини, як придбане за спільні кошти подружжя (а.с.10).

Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1025116 від 06 березня 2013 року підтверджується, що відбулася державна реєстрація права власності домоволодіння АДРЕСА_1, власником якого визначено ОСОБА_4 (а.с.11)

В 2007 році ОСОБА_4 був придбаний автомобіль CHERY А 15 AMULET реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.73).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження факту спільної сумісної власності сторін щодо спірного майна, позивачами суду належних доказів не надано, при цьому суд посилався на ст. 57 ЦПК України де встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета.

Розписка від 24 грудня 2011 року, надана ОСОБА_6, на яку, як на доказ придбання спірного будинку позивачкою, судом 1 інстанції до уваги не прийнята, оскільки остання отримала гроші від ОСОБА_2 за будинок АДРЕСА_2 у розмірі 30 000 гривень, свідками чого були ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а предметом позову є будинок АДРЕСА_1 (а.с. 9).

При цьому суд дійшов висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя (відповідачів), оскільки було ними придбано під час шлюбу, що підтверджується наявними в справі доказами, а сам по собі факт проживання в одному приміщенні позивачів та відповідачів не є підставою вважати набуте подружжям майно, спільним майном сторін в розумінні ч. 4 ст. 368 ЦК України.

Також, суд 1 інстанції зазначив, що підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав ст.. 215 ЦК України, немає, оскільки правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначеним законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки позивачі не скористалися наданими їм правами, не обґрунтували свої позовні вимоги та не надали суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доводи апелянтів, приведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: