Провадження №2/761/230/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарях Туровській О.М., Панасенко Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач № 1) та ОСОБА_2 (далі - Позивач № 2) 29 квітня 2014 року звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі - Відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги Позивач № 1 обґрунтовує тим, що 07 травня 2010 року, керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», державний номерний знак НОМЕР_1, Відповідач порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2, належного їй на праві власності, під керуванням ОСОБА_5. Зауважує, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року, вина Відповідача щодо наявності в його діях порушень пунктів 10.1, п. 10.4 Правил дорожнього руху України встановлена, проте, провадження у справі було закрито, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вказує, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2011 року постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року було залишено без змін. Крім того, також зауважує, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за статтею 124 КУпАП було закрито, у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Зауважує також, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку із пошкодженням її автомобіля, згідно акту від 06 серпня 2010 року, розмір матеріальної шкоди складає 11 260 грн. 31 коп. Крім того, зазначає, що за проведення вказаного автотоварознавчого дослідження нею було сплачено 900 грн. В обґрунтування позовних вимог Позивач № 2 зазначає, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди вона отримала значні тілесні ушкодження у вигляді струсу мозку, у зв'язку чим була змушена перебувати на стаціонарному лікуванні у період із 07 по 28 травня 2010 року, у зв'язку з чим понесла матеріальні витрати на лікування у розмірі 465 грн. 75 коп. Враховуючи вищевикладене, Позивачі вважають, що такими протиправними діями Відповідача їм завдано не тільки матеріальної, але й моральної шкоди, оскільки дорожньо-транспортна пригода, що сталась внаслідок порушення Відповідачем Правил дорожнього руху України, має для них значний психотравмуючий характер. Зауважують, що пошкодження автомобіля та неможливість його використання викликало у їх сім'ї суттєві незручності у пересуванні, їм довелося відкласти багато запланованих раніше справ, які потребували пересування автотранспортом, крім того, вказують, що від деяких вони були змушені відмовитись взагалі, що спричинило проблеми із роботою. Просили суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із Відповідача на користь Позивача № 1 матеріальну шкоду у розмірі 11 726 грн. 06 коп., на користь Позивача № 2 - 465 грн. 75 коп., та стягнути із Відповідача на їх користь завдану їм моральну шкоду у розмірі 18 273 грн. 94 коп.

В ході судового розгляду справи Позивачами було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просили суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із Відповідача на користь Позивача № 2 матеріальну шкоду у розмірі 465 грн. 75 коп. та моральну шкоду у розмір 10 000 грн. на користь Позивача № 1 матеріальну шкоду у розмірі 7 100 грн. 70 коп. та моральну шкоду у розмірі 8 000 грн., а також присудити на користь Позивача № 1 900 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження з визначення матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.

У судовому засіданні Позивач № 2 та представник Позивачів, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи правову позицію пропуском позовної давності, у зв'язку з чим, ним було подане клопотання щодо застосування позовної давності до вимог Позивачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки Позивачі подали позовну заяву до суду після сплину 4 років після того, як довідалися про порушення своїх прав. Крім того, вважає, що Позивач № 2 не надала суду доказів в частині щодо отримання травм та ушкодження здоров'я, а медична документація, надана нею в обґрунтування позову в цій частині, на його думку, містить суперечливу інформацію та не підтверджує понесені нею витрати, пов'язані із її лікуванням. Крім того, також вважає необґрунтованим заявлений розмір позовних вимог в частині щодо відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши пояснення Позивача № 2, представника Позивачів, представника Відповідача, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 07 травня 2010 року на вулиці Кудрявський узвіз в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням Відповідача та автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Як вбачається із матеріалів справи, згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року, залишеної без змін, згідно постанови Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2011 року, Відповідача визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, провадження у справі закрито, у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. (а.с. 12, 15). Постанова набрала законної сили.

Крім того, із матеріалів справи також вбачається, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за статтею 124 КУпАП закрито, у зв'язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постанова набрала законної сили.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2 є Позивач № 1 (а.с. 24).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Акту № 54 з визначення вартості ремонту автомобіля та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 06 серпня 2010 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, складає 7 100 грн. 70 коп. (а.с.27-31).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України позовна давність встановлюється у три роки.

Відповідно до частин 3, 4 та 5 статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається із позову та пояснень у судовому засіданні представника Позивача № 1, про порушення прав, з приводу поновлення яких Позивач № 1 звернулася до суду у даній справі, останній було відомо з 07 травня 2010 року. Судом встановлено, що з позовом до суду Позивач № 1 звернулася 29 квітня 2014 року відповідно. Заяви про визнання поважними причин пропущення позовної давності до суду не подавала. Крім того, представник Позивача № 1 у судовому засіданні заперечував пропущення строків позовної давності мотивуючи тим, що вина Відповідача була встановлена судовим рішенням лише 30 травня 2011 року, коли постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2011 року було залишено без змін. За таких обставин вважає, що при зверненні до суду із цим позовом Позивачами було дотримано позовну давність.

Проте суд не погоджується із позицією представника Позивача № 1 в цій частині та вважає, що оскільки при зверненні до суду із цим позовом Позивач № 1 пропустила позовну давність, заяву про сплив позовної давності подано представником Відповідача до винесення рішення судом, приймаючи до уваги наслідки спливу позовної давності, суд знаходить необхідним у задоволенні позовних вимог, пред`явлених Позивачем № 1 до Відповідача, відмовити у повному обсязі, у зв`язку зі спливом позовної давності.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 09 листопада 2011 року, згідно якої Колегія суддів Верховного Суду України вважає, що висновок суду про те, що перебіг позовної давності у такій категорії справ починається з дня ухвалення судом постанови про визнання особи винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є помилковим, оскільки про порушення свого права особа дізналася у момент, коли сталася дорожньо-транспортна пригода.

З наведених підстав суд вважає, що позовні вимоги Позивача № 1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, за змістом пункту 3 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно довідки № 9/1439 від 12 травня 2010 року Головного військово-медичного клінічного центру, Позивач № 2 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні клініки нейрохірургії та неврології госпіталю у період із 07 травня 2010 року, із діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку.

Судом встановлено, що Відповідач є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07 травня 2010 року (а.с. 12-18). Крім того, судом також встановлено, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в автомобілі марки «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 знаходилася також Позивач № 2, яка внаслідок вказаної пригоди зазнала тілесних ушкоджень. Згідно довідки № 1/615 від 04 лютого 2015 року Центру «Головний військовий клінічний госпіталь», виданої на ім'я Позивача № 2, 07 травня 2010 року о 16 годині 30 хвилин, вона була доставлена до приймального відділення Головного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» МО України бригадою швидкої допомоги Київської міської станції швидкої медичної допомоги та медицини катастроф з діагнозом «ЗЧМТ, струс головного мозку» та у період із 07 травня 2010 року і по 28 травня 2010 року перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні у неврологічному відділенні Клініки нейрохірургії та неврології ГВМКЦ з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку (від 05 травня 2010 року). Забій м'яких тканин правої половини обличчя, правої нижньої кінцівки. Астено-невротичний стан, ситуаційно обумовлений. Гіпертонічна хвороба 1 ст., гіпертонічний криз (від 07 травня 2010). Ангіопатія сітківки, макулодистрофія. Міопія слабкого ступеню обох очей.

Згідно виписного епікризу щодо Позивача № 2, їй було рекомендовані: прамістар, танакан, міксер окуло-хель, олфен-гель, нейробіон, ксефокам, гіпотіазід, еналаприл (а.с. 80).

Згідно наданих фіскальних чеків та квитанції до прибуткового касового ордера серії 12 АААЛ 748422, Позивач № 2 понесла матеріальні витрати на лікування, розмір яких складає 465 грн. 75 коп. (а.с. 51).

За змістом статті 1195 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного Кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З огляду на викладене, оскільки Відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, вимоги Позивача № 2 в частині щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 465 грн. 75 коп. підлягають задоволенню.

Крім того, Позивач № 2 просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із Відповідача на її користь моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 10000,00 грн.

Позов в цій частині підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

За змістом частин 1 та 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

За змістом частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір в цій частині, суд враховує, що Позивач № 2, перенесла фізичні та душевні страждання у зв'язку із винними діями Відповідача, які призвели до ушкодження її здоров'я. Зважаючи на характер та обсяги душевних страждань, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках Позивача № 2, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд визначає відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Крім того, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, із Відповідача на користь Позивача № 2 підлягає присудженню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

А всього із Відповідача на користь Позивача № 2 підлягає стягненню кошти у розмірі 5 952 грн. 95 коп.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 23, 257, 267, 268, 1167, 1188, 1195 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 8, 10, 11, 13, 60, 61, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - з а д о в о л ь н и т и частково.

Стягнути із ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) кошти у розмірі 5 952 (п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят два) гривні 95 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :