АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2653/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 2-548/11 Музиченко В.О.
Категорія: договірні Доповідач -Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого , судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа : відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, треті особи : ОСОБА_9, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу фіктивним, визнання угоди удаваною, зобов»язання оформити правовідносини згідно вимогам діючого законодавства, за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А., треті особи у справі ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлу-продажу недійсним, визнання дій нотаріуса незаконними, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової Вікторія Анатоліївна, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_8, КП «ХМБІ», відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про визнання договору купівлі-продажу фіктивним, визнання дій нотаріуса незаконними,-

ВСТАНОВИЛА :

23 вересня 2010 року позивач звернувсь до суду з позовом, в якому просив виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації. Зобов»язати третю особу : відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області вчинити дії щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі та компенсувати за рахунок відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 5328 грн. та судові витрати у справі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.05.2009 року між ним та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено приватним нотаріусам ХМНО Широковою В.А. та зареєстровано в реєстрі № 2062.

Як на підставу виселення та зняття відповідачів з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі, позивач посилається на те, що проживання та реєстрація відповідачів в належній йому квартирі, перешкоджає його праву щодо володіння користування на розпорядженням нею та він , як її власник ,має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивач зазначає, що між ним та відповідачами відсутні будь-які домовленості та правовідносини щодо їх подальшого проживання в спірній квартирі, однак його письмову вимогу щодо добровільного виселення з квартири та зняття з реєстраційного обліку відповідачі не виконали ( а.с.3-5, 15).

Відповідачі вказані позовні вимоги позивача не визнали.

04.11.2011 року ОСОБА_6, а 19.01.11 ОСОБА_7 звернулись до суду з зустрічним позовом , в якому з посиланням на ч.2 ст. 386, ст. 234, 235 ЦК України, просили визнати вказаний договір купівлі -продажу квартири удаваним правочином, визнати вказаний договір недійсним з підстав його фіктивності. Зобов»язати відповідача оформити наявні правовідносини у відповідності до вимог діючого законодавства України. Крім того позивач ОСОБА_7 також просить визнати недійсними нотаріальні дії нотаріуса Широкової В.А. при посвідченні вказаного договору.

Свої зустрічні вимоги обґрунтовували тим, що у ОСОБА_6 на початку травня 2009 року виникла потреба в отриманні грошових коштів з метою розвитку підприємницької діяльності. Із засобів масової інформації вони дізнались про надання грошових коштів у борг та зателефонувавши по вказаному в оголошенні телефону, домовились про зустріч з ОСОБА_5 який пообіцяв їм надати в борг грошові кошти під заставу їх квартири. Після зустрічі, ОСОБА_5 оглянув спірну квартиру, запропонувавши взяти довідку з місця проживання та 22.05.2009 року прибути до нотаріуса Широкової В.А. для підписання договору застави.

Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що будучи у нотаріуса з супроводжуючою її та членів її родини особою, та отримавши текст договору ОСОБА_6 дізналась, що нотаріус виготовила договір-купівлі-продажу квартири за суму, еквівалентну 14100 доларів США, хоча її ринкова вартість на теперішній час складає 55-60 тис. доларів США та на її запитання щодо договору застави, відповідала, що тексту таких договорів у неї нема. Враховуючи той факт, що супроводжуючий їх юрист пообіцяв, що після повернення суми боргу договір купівлі-продажу квартири буде розірвано та наявністю підписаного ОСОБА_5 тільки договору купівлі-продажу, нею та членами її родини був підписаний оспорюваний договір купівлі-продажу квартири.

Позивачі за зустрічним позовом також зазначають, що з травня 2009 року ОСОБА_5 без оформлення будь-яких документів постійно отримував від ОСОБА_6 проценти , а на початку серпня 2010 року вона йому повідомила про фінансові негаразди та затримці виплати процентів,на що останній пообіцяв не пред»являти до неї ніяких вимог, однак своєї обіцянки не дотримався та звернувся з зазначеним вище позовом .

Крім того позивач ОСОБА_7 також зазначає, що приблизно 05.06.2009 року ОСОБА_5 додатково передав йому та членам його сім»ї 8000 доларів США, вимагаючи розписку про отримання грошей та в 2010 році йому стало відомо, що ОСОБА_5 зареєстрував право власності на спірну квартиру ( т.1 а.с.48-49,69-70).

19 січня 2011 року ОСОБА_8 звернулась у суд з зустрічним позовом, в якому з посиланням на вимоги ч.1 та 3 ст. 203 ч.1 ст. 215 ЦК України , просила визнати вказаний вище договір купівлі-продажу та нотаріальні дії нотаріуса Широкової В.А. по посвідченню вказаного правочину, недійсними.

Як на підставу недійсності вказаного правочину ОСОБА_8 посилається на те, що у зв»язку з діями нотаріуса, які протирічать її обов»язку засвідчити свободу волевиявлення сторін при укладанні правочину, вона підписала вказаний правочин , який не відповідав її внутрішній волі ( т.1а.с.65-66).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.10.2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задоволено частково.

Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири . В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачам за зустрічними позовами, відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 січня 2013 року , апеляційні скарги ОСОБА_5 та його представників ОСОБА_11, ОСОБА_12 відхилені, а рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 05 жовтня 2012 року залишені без змін ( т.1 а.с.409- 414).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_12, який діє в інтересах ОСОБА_5 відхилено , а вказані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції залишені без змін ( т.1 469-470).

21 лютого 2015 року ОСОБА_3, в собі свого представника ОСОБА_4 на вказане рішення суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій її представник просить скасувати вказане рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні зустрічних позовних вимог позивачам за зустрічними позовами відмовити та задовольнити позовні вимоги позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з 08 серпня 1998 року перебуває у шлюбі та квартиру АДРЕСА_1 придбали, за договором купівлі-продажу від 22.09.2009 року в період шлюбу, у зв»язку з чим вона є їх спільною сумісною власністю. Посилаючись на вказані обставини, представник ОСОБА_3 зазначає, що відмовляючи позивачу за первісним позовом в задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідачів зі спірної квартири та визнаючи зазначений договір купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції вирішив питання щодо її прав та обов»язків як співвласника спірної квартири та про зазначене рішення вона дізналась тільки недавно.

Представник ОСОБА_3 також зазначає, що визнаючи вказаний правочин недійсним, суд першої інстанції не послався на докази, на підставі яких вказаний висновок був зроблений та пояснення позивачів за зустрічним позовом у відповідності до ст. 57 ЦПК України, не є таким доказом, як не є доказом і їх посилання про відсутність іншого житла, а також те, що при оформленні зазначеного договору купівлі-продажу ніяких інших домовленостей між сторонами не існувало. Представник ОСОБА_3 також зазначає, що договір купівлі - продажу відповідає вимогам закону та волевиявленню його учасника ОСОБА_5, у якого був відсутнім умисел на вчинення фіктивного правочину та постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 31.03.2012 року також на його думку не є доказом фіктивності правочину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги , судова колегія приходить до висновку ,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні оспорюваного ними договору купівлі-продажу сторони не мали наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

Відмовляючи позивачу за основним позовом в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу спірної квартири, на підставі якого ОСОБА_5 набув на неї право власності , підлягає визнанню судом недійсним, у зв»язку з чим є відсутніми підстави для виселення відповідачів із спірної квартири та зняття їх з реєстраційного обліку.

При цьому судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, що 22 травня 2009 року між сторонами було укладено договір купівля-продажу спірної квартири за ціною 108 570 грн. ( а.с.6-7).

Матеріали справи також свідчать про те, що право власності на вказану квартиру ОСОБА_5 було зареєстровано 12 серпня 2010 року ( а.с.8).

Відповідно до ст. 655 ЦК України,за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що під час укладання договору купівлі-продажу сторони не мали наміру створення тих правових наслідків, які вказаним договором обумовлювалися, про що свідчить відсутність у позивачів іншого житла, реєстраціє відповідачем права власності на спірну квартиру більше ніж через рік після укладання договору купівлі-продажу.

Більш того, з аналізу матеріалів справи та даних , які містяться в матеріалі про відмову в порушенні кримінальної справи у відношенні ОСОБА_5 за ст. 190 КК України вбачається, що на час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири, між сторонами існували боргові зобов»язання , а спірна квартира передавалась ОСОБА_5 в якості застави у забезпечення виконання боргових зобов»язань.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду щодо визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 22.05.2009 року недійсним та відмови ОСОБА_5 в задоволенні вимог щодо виселення відповідачів за основним позовом з зазначеної вище квартири та зняття їх з реєстраційного обліку.

Доводи, викладені представником ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, вказаний висновок суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218 ЦПК судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2012 року, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді