Провадження № 2/161/391/15
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Акайомовій Т.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5,

позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колгоспного двору, визначення частки спадкодавця в майні колгоспного двору, визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на спадкове майно, визнання права приватної власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до суду до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В позові посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня матір ОСОБА_7.

Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1. Спадкодавець залишила заповіт, посвідчений Буянівською сільрадою 10.09.2013 року, яким заповіла все належне їй майно трьом дітям: позивачам та відповідачу по справі ОСОБА_4 Спадкоємці прийняли спадщину в установленому законом порядку. Інших спадкоємців першої черги немає. Житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами належав матері на праві приватної власності, а тому кожному з них належить по 1/3 частки спадкового майна.

Ухвалою суду від 13.10.2014 року до участі у справі залучено третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

13 жовтня 2014 року позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колгоспного двору, визначення частки спадкодавця в майні колгоспного двору, визнання недійсним заповіту, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на спадкове майно, визнання права приватної власності на майно.

В своїй позовній заяві вони посилаються на те, що господарство, в тому числі житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 в якому вони проживали з часу народження, належало до категорії колгоспних дворів. До його складу входили батько сторін ОСОБА_8, мати ОСОБА_7, а також ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, син ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 Після неї залишилася спадщина, яка складається з 1/5 житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1. Оскільки станом на період припинення статусу колгоспних дворів в його складі було 5 членів двору: ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_9, то кожному з них належить по 1/5 частки в майні двору.

В період з 1990 року ОСОБА_4 разом з чоловіком ОСОБА_10 збудували ряд надвірних будівель, провели будівельно-ремонтні роботи в житловому будинку і господарських будівлях. А тому вважають, що будівлі, збудовані в цей період, є приватною власністю ОСОБА_4, оскільки збудовані за її кошти.

В кінці літа 2013 року взнали про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 претендують на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, отримали в сільраді підтвердження про оформлення свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами на ім'я лише ОСОБА_7, чим порушені їх права як членів колгоспного двору. Тому вважають, що дане свідоцтво має бути визнане недійсним. Також має бути визнано недійсним заповіт ОСОБА_7 від 10.09.2013 року, оскільки волевиявлення ОСОБА_7 не було вільним, про що просили в зустрічному позові.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, які підтримали позовні вимоги своїх довірителів, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів.

Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Судом встановлено, що господарство, в якому проживала спадкодавець ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, мало статус колгоспного двору, що стверджується довідкою Буянівської сільради від 04.09.2013 року № 592.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбано до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку; б) розмір частки члена двору визначається у рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Пунктом 15 цієї ж постанови передбачено, що строк позовної давності для вимог про право на майно учасника спільної власності обчислюється відповідно до ст.. 76 ЦК України з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно оспорюється, а не з часу оформлення правовстановлюючих документів.

Права членів колгоспного двору регулювалися нормами діючого на той час цивільного законодавства, а саме: ст.ст. 120-127 ЦК Української РСР.

Таким чином, кожен з членів колгоспного двору, головою якого була спадкодавець ОСОБА_7, має право на рівну частку в майні двору. Виходячи с того, що до складу двору входило п'ятеро осіб, а саме: ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, то кожному з них належить по 1/5 частки в майні колгоспного двору.

Тобто, позивачам за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 належить по 1/5 частки в майні колгоспного двору - житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Спадковим майном після смерті ОСОБА_7 є належна їй 1/5 частка в майні колгоспного двору.

Оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_7, в установленому законом порядку прийняли спадщину, то кожному з них належить по 1/15 частці житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Виходячи з наведеного, підставними є позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності № 19785, згідно якого власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, є ОСОБА_7.

Не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_1, ОСОБА_2, про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було відомо, що на ім'я ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок в цілому.

В решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Оскільки позови задоволено частково, то судові витрати слід залишити за сторонами.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 120, 127 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 321, 325, 1217, 1222, 1223, 1233, 1257, 1268 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", суд, -

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: по 1/3 частки спадкового майна, що становить 1/5 частки від усього будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, а саме:

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/15 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/15 частки житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Зустрічний позов задовільнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності серії АБ №19785, видане Буянівською сільською радою 29.11.2001 року, згідно якого власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 є ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності на майно колгоспного двору за кожною зокрема по 1/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Визначити що частка ОСОБА_7 в майні колгоспного двору становить 1/5 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: на 1/3 частки спадкового майна, що складається з 1/5 частки від усього житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, а саме: на 1/15 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду В.П. Пушкарчук