Справа № 522/932/15-ц
Провадження № 2/522/4044/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 в січні 2015 року звернулась до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 13 листопада 2013 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії, бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області задоволено, зобовязано прокурора Одеської області розглянути заяви ОСОБА_1 від 26.02.2010 р, 28.02.2010 р., 01.03.2010 р., 29.06.2011 р., 03.10.2010 р., 10.12.2010 р., 12.05.2010 р.,13.04.2012 р. та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по її заяві щодо кримінальних правопорушень працівниками Березовського РВ ГУМВС України в Одеській області та працівників прокуратури Березовського району Одеської області. Позивачка зазначила, що через неправомірні дії працівників прокуратури вона змушена була звернутись до суду за захистом своїх прав, які були відновлені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2013 року. Також, позивачка вказала, що кошти, які вона витрачала на поїздки до суду та до прокуратури, вона могла витратити на утримання сім'ї.

У зв'язку тим, що прокуратурою Одеської області порушено громадянські права ОСОБА_1, тому позивачем заявлено вимогу про стягнення з прокуратури Одеської області матеріальної шкоди у розмірі 253,80 гривень та моральної шкоди в сумі в сумі 50 000 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України цієї суми з рахунків прокуратури Одеської області.

Представник ОСОБА_2 Одеської області у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала з підстав зазначених у запереченнях на позов.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

У судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2015 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії, бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області задоволено, зобовязано прокурора Одеської області розглянути заяви ОСОБА_1 від 26.02.2010 р, 28.02.2010 р., 01.03.2010 р., 29.06.2011 р., 03.10.2010 р., 10.12.2010 р., 12.05.2010 р.,13.04.2012 р. та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості по її заяві щодо кримінальних правопорушень працівниками Березовського РВ ГУМВС України в Одеській області та працівників прокуратури Березовського району Одеської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого така шкода відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч.1 яких шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Враховуючи ту обставину, що постановою суду, що набула чинності, встановлено противоправну бездіяльність посадової особи ОСОБА_2 Одеської області, то суд приходить до висновку, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищенаведеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 Одеської області на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень.

Щодо матеріальної шкоди, то суд приходить до висновку, що в її задоволенні необхідно відмовити, так як з копій чеків не вбачається їх належність саме ОСОБА_1, також з них неможливо встановити ким та на навіщо вони були придбані.

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Частинами 2,3 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення матеріальної шкоди.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 09.09.2015