АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2186/14-ц 22-ц/774/167/К/15
Провадження № 22-ц/774/167/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 210/2186/14-ц інстанції - Вікторович Н.Ю.
Категорія 32 ( 3 ) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - представника відповідача - Барчак Ольги Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 14 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю на підприємстві, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" (далі - Університет) про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю чоловіка на підприємстві. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її чоловік, ОСОБА_4, працював водієм відділу матеріально-технічного забезпечення державного підприємства "Науково-дослідний гірничорудний інститут". ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 07 годині 05 хвилин він загинув. Нещасний випадок стався з ним у результаті вибуху на шахті Орджонікідзе, де сталося обвалення гірського масиву, від чого настала смерть. Внаслідок його смерті їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінила у 200000 грн. та просила стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 200000 грн. та на користь держави судовий збір.

В апеляційній скарзі Університет ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не надав належної оцінки актам про нещасний випадок на виробництві та про розслідування нещасного випадку на виробництві, не врахував, що смертельні травми потерпілий отримав внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а саме вибухівки, власником якої був ВАТ " Центральний гірничо - збагачувальний комбінат". Крім того, судом не з'ясовано наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А також, вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом, є завищеним, і позивачем не надано доказів на його підтвердження.

В своїх запереченнях позивач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_4, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.16), проживали однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 березня 2011 року (а.с.17).

Згідно висновків Акту спеціального розслідування аварії, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 року, від 25 червня 2010 року та Акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, від 25 червня 2010 року встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_4, стався внаслідок дії або бездіяльності посадових осіб, у тому числі і відповідача, порушення ними посадових інструкцій, а отже вимог законодавства в частині створення на робочих місцях безпечних умов праці, здійснення належного контролю за підлеглими при виконанні ними правил безпеки робіт (а.с.4-10,11-15).

Як убачається із матеріалів справи, Криворізький державний університет є правонаступником усіх прав і обов'язків державного підприємства "Науково-дослідний гірничорудний інститут".

Факт знаходження померлого ОСОБА_4 у трудових відносинах з відповідачем підтверджується наказом №137 від 01 березня 1988 року про прийом на роботу, згідно якого ОСОБА_4 зараховано на роботу до Державного Науково-дослідного гірничорудного інституту на посаду водія, та записом у його трудовій книжці (а.с.37, 56-58).

На підставі наказу №128 від 14 червня 2010 року ОСОБА_4 звільнено із займаної посади у зв'язку зі смертю, про що внесено відмітку до особової картки №602 (а.с.38).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст.1167, 1168 ЦК України, для відшкодування на користь позивача моральної шкоди, завданою смертю її чоловіка.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові /дружині/, батькам /усиновлювачам/, дітям /усиновленим/, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, згідно ч.1 ст.1168 ЦК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст.213, 214 ЦПК України, правильно визначився з характером правовідносин, оскільки дружина загиблого ОСОБА_4, яка проживала з померлим однієї сім'єю без реєстрації шлюбу, має право на відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ст. ст.1167,1168 ЦК України.

Вина відповідача підтверджена актом спеціального розслідування аварії від 25 червня 2010 року та Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, від 25 червня 2010 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності доказів спричинення позивачу моральних страждань є безпідставними, оскільки сама по собі смерть чоловіка є для неї невиліковною психологічною травмою і не потребує доведення будь-якими доказами.

Крім того, відсутність вини відповідача спростовується Актом спеціального розслідування аварії від 25 червня 2010 року, згідно висновку якого встановлено, що особами, дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку є: ОСОБА_5 - завідуючий відділом "підземних гірничих робіт і геомеханіки ДП "НДГРІ", який не здійснив нагляд за дотриманням графіку черговості розроблення покладу та ОСОБА_6 - завідувачка лабораторії управління вибухом та гірничої сейсміки від 29 березня 2010 року № 57, яка в порушення наказу директора ДП "НДГРІ" від 29 березня 2010 року № 57, не вжила необхідні заходи та не видала вказівки ОСОБА_4 щодо безпечного паркування автомобіля на час проведення масового вибуху, чим порушила вимоги ст. 13 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року № 2695 - ХІІ.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є дещо завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі та враховуючи ступінь вини відповідача, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 60 000 грн.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2014 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Державного вищого навчального закладу "Криворізький національний університет" на користь ОСОБА_3, змінити, зменшивши цей розмір з 200000 (двісті тисяч) гривень до 60000 ( шестдесяти тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів