АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1016/15 Головуючий 1 інстанції - Шиянова Л.О.
Справа № 639/4375/14-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю.,Крилової Т.Г.,

при секретарі - Черепаха С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2014 року по справі за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И Л А :

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1, є абонентом Жовтневої філії комунального підприємства „Харківські теплові мережі ", але за період з 1 листопада 2010 року по 01 жовтня 2012 не сплачувала за теплопостачання у повному обсязі, у результаті чого утворилась заборгованість у сумі 4907 грн. 28 коп. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2014 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства „Харківські теплові мережі" заборгованість у сумі 4907,28 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі». Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм права. Не погоджується із розрахунком заборгованості, вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності, суми сплачені нею за певний період безпідставно віднесені на погашення заборгованості за інші періоди.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що що відповідач по справі зареєстрована та проживає за адресою, АДРЕСА_1 та користується послугами з теплопостачання, однак зазначені послуги сплачує несвоєчасно.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01.11.2010 р. по 30.09.2012 р. ОСОБА_1 має заборгованість за послуги теплопостачання 4907 грн. 28 коп.

Судова колегія з таким висновком в повній мірі погодитись не може.

У відповідності зі ст.ст. 67, 68 ЖК України наймач повинен своєчасно вносити плату за комунальні послуги (у даному випадку гаряче водопостачання та опалення) за затвердженими в установленому порядку тарифам, та керуючись ст. 25 Закону України „Про теплопостачання", який передбачає, що у разі відмови споживача оплачувати спожиту ним теплову енергію заборгованість стягується у судовому порядку .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 22.06.2014 року через систему електронного банкінгу ПАТ «Мегабанк» оплатила за послуги відповідача за період з червня 2011 року по вересень 2012 року 1469,73 грн. (а.с. 19)

Правильно встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції помилково не взяв їх до уваги, пославшись на те, що сплата відбулася 22.06.2014 року за період з червня 2011 року по вересень 2012 року, що виходить за межі позовних вимог.

Оскільки позивач прямо вказала період, за який здійснює оплату послуг і цей період входить до періоду стягнення, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що зазначений платіж виходить за межі позовних вимог.

Представник позивача наполягав, що відповідач сплатила 1469,73 грн. за період з червня 2012 року по вересень 2012 року, однак, оскільки цей період був оплачений нею раніше, то 1469,73 грн. були віднесені на оплату заборгованості за інші періоди.

Однак, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження таких своїх доводів, залишилось недоведеним, що при здійсненні платежу ОСОБА_1 особисто зазначила період оплати з червня 2012 року по вересень 2012 року.

ОСОБА_1 стверджує, що сплачуючи 22.06.2014 року 1469,73 грн. мала намір погасити заборгованість в межах трирічного строку позовної давності з червня 2011 року з огляду на те, що в період з червня 2011 року по березень 2012 року послуги не оплачувала, то їй не було сенсу вказувати період сплати з червня 2012 року по вересень 2012 року, оскільки цей період був частково оплачений та нарахування за цей період були значно меншими, ніж проведена нею сума оплати. Такі доводи ОСОБА_1 відповідають обставинам справи, підтверджені матеріалами справи та не спростовані позивачем.

Що стосується платежу 3142,94 грн., то підтвердженими є доводи позивача та висновки суду першої інстанції про те, що зазначена сума лише частково покрила період вказаний при оплаті відповідачем, а саме з вересня 2008 року по березень 2012 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк звернення до суду про стягнення заборгованості за період з 01.11.2010 року по 30.09.2012 року, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що позивач звертався до суду у 2012 році із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.11.2010 р. по 30.09.2012 р., судовий наказ від 29.10.2012 року був скасований ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.04.2014 року.

Таким чином, правильно дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, суд першої інстанції помилково визначив суму стягнення, в цій частині рішення суду підлягає зміні, стягненню з відповідача підлягає заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 3437,55 грн. (4907 грн. 28 коп. - 1469,73 грн.).

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2014 року змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 3437,55 грн.,

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -