Ухвала

іменем україни

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Журавель В.І.,

Євтушенко О.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до селянського (фермерського) господарства «Дружба», третя особа - відділ Держземагентства у Тальнівському районі Черкаської області, про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, за касаційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати недійсними договори оренди землі, укладені з селянським (фермерським) господарством «Дружба» (далі - С(Ф)Г «Дружба») з моменту їх державної реєстрації, та зобов'язати відповідача повернути їм спірні земельні ділянки.

На обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що вони є власниками земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Павлівської сільської ради Тальнівського району.

18 липня 2008 року між ОСОБА_3 та С(Ф)Г «Дружба» був укладений договір оренди належної їй земельної ділянки площею 3,05 га строком на 5 років, зареєстрований у відділі Держкомзему у Тальнівському районному відділі Черкаської області 24 жовтня 2012 року.

13 березня 2007 року між ОСОБА_4 та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 2,89 га строком на 10 років, зареєстрований у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 06 серпня 2007 року.

13 березня 2007 року між ОСОБА_5 та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,13 га строком на 10 років, зареєстрований у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 13 серпня 2007 року.

20 березня 2007 року між ОСОБА_6 та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки площею 3,05 га строком на 10 років, зареєстрований у Тальнівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 13 серпня 2007 року.

Отримавши у березні - квітні 2014 року свої примірники договорів після їх державної реєстрації та ознайомившись додатково з умовами оренди земельних ділянок, виявили, що в них відсутні істотні умови, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Зокрема, в договорі, укладеному з ОСОБА_3, не зазначено умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а в договорах, укладених із ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, обмежено розмір орендної плати 800 грн, але це більше 800 грн за 1 пай, а також відсутня умова щодо збереження стану об'єкта оренди.

З урахуванням зазначених обставин просили визнати недійсними вказані вище договори та повернути їм земельні ділянки.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій представником ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 просять скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що при укладенні договорів оренди земельних ділянок сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Такий висновок судів є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. У разі, якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Судами під час розгляду справи встановлено, що позивачі є власниками земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Павлівської сільської ради Тальнівського району.

У 2007-2008 роках вони уклали з відповідачем договори оренди цих земельних ділянок на різний строк, які пройшли відповідну державну реєстрацію.

Звертаючись з позовом про визнання зазначених договорів оренди земельних ділянок недійсними, позивачі посилались на відсутність у них визначених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов, зокрема на відсутність у договорі, укладеному ОСОБА_3, умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, а в договорах, укладених ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,- умов щодо збереження стану об'єкта оренди, а також на обмеження у договорах, укладених ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, розміру орендної плати.

Виходячи з того, що відповідно до статті 15 ЦК України та статті 3 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати, у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-94цс13, яка є обов'язковою для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

Судами встановлено, що спірні договори оренди земельних ділянок укладені у письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію, позивачка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було спрямоване на укладення договорів оренди, до договорів оренди земельних ділянок додано копії державних актів, при складанні, видачі та реєстрації яких було вчинено відповідні плани та схеми земельних ділянок, кадастрові плани з відображенням обмежень (обтяжень) у їх використанні та встановлених сервітутів, а також вчинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суди дійшли правильного висновку про те, що спірні договори укладено з дотриманням вимог законодавства, а позивачами не доведено в чому саме полягає порушення їх прав у зв'язку з відсутністю істотних умов договору та істотність таких порушень.

Доводи касаційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

В.І. Журавель

О.М. Ситнік