Справа № 296/7100/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" лютого 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Маслак В.П.,

за участю: секретаря судового засідання Стефанюк О.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом та згідно уточнення позовних вимог від 04.02.2015р. просила суд: визнати за нею та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за тією ж адресою; усунути перешкоди у здійсненні права користування 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частиною магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 23.04.1989 року. З грудня 2011року шлюбні стосунки припинено. За договором дарування від 09.01.1985р. відповідачу подаровано 11/100 частини будинку жилою площею 76.3 кв.м. по АДРЕСА_1. Під час шлюбу сторонами зведено капітальну споруду - магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1. Позивач стверджує, що спірні об'єкти нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуті сторонами за час перебування у шлюбі, а тому вони мають рівні права володіння користування та розпорядження даним майном.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що вартість житлового будинку по АДРЕСА_1, придбаного відповідачем до шлюбу, значно зросла за рахунок прибудов, реконструкцій, які зроблено під час перебування сторін у шлюбі. Прибудови до будинку здійснено самовільно, тобто без передбачених законом дозволів та в експлуатацію останні не здано. Стверджує, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» є капітальною спорудою, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача заперечив щодо позову та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.04.1989р. по 25.04.2013р., що стверджується рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 19.01.1995р. та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.41, 42).

До шлюбу відповідач на підставі договору дарування від 09.01.1985р., посвідченого нотаріусом першої державної нотаріальної контори ОСОБА_3 за №3-58, набув права власності на 11/100 частин житлового будинку площею 76.3 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 44 - 46).

Вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 02.04.2002р. та є платником єдиного податку (а.с. 50, 51).

Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №406 від 11.06.2009р. ОСОБА_2 надано дозвіл на розміщення тимчасового об'єкту архітектури - павільйону продовольчих товарів на власній земельній ділянці по АДРЕСА_1 з виконанням комплексного благоустрою прилеглої території, згідно з проектом, які не підлягають реєстрації в КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.48).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 14.10.2010р. №757 продовжено термін дії дозволу на розміщення тимчасового об'єкту архітектури по АДРЕСА_1 на 1 рік (а.с. 49).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст.62 СК України - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вже зазначалося, згідно договору дарування від 09.01.1985р. відповідачу належить на праві власності 11/100 частин житлового будинку площею 76.3 кв.м. по АДРЕСА_1.

Доказів того, що 11/100 частин будинку виділено в натурі внаслідок чого зареєстровано право власності на новий об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 суду не надано. Водночас, представник позивача пояснив, що виділ 11/100 частки будинку в натурі не проведено.

Обґрунтовуючи позов про визнання права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, позивачка посилалася на те, що вартість даної квартири істотно збільшилась внаслідок спільних трудових і грошових затрат подружжя.

Проте, як свідчать матеріали справи, такі обставини не доведені. Зокрема, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про те, що спірна квартира (частина будинку) за час шлюбу істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок проведення прибудови та ремонту за рахунок спільних трудових і грошових затрат подружжя.

Представник позивача стверджує, що прибудови до будинку АДРЕСА_1 зроблено самовільно, тобто без одержання дозволу органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому законом порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю.

Згідно висновку Верховного суду України (постанова від 04.12.2013р. у справі №6-130цс13) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані об'єкти, не є об'єктом права власності (ч.2 ст.376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу згідно ст.ст.364, 367 ЦК України.

З урахуванням зазначеного, в задоволенні позову про визнання права власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 слід відмовити за безпідставністю.

Крім того, відсутні підстави для визнання права власності на 1/2 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, оскільки відсутні докази того, що такий об'єкт нерухомості придбано сторонами під час шлюбу за спільні кошти.

Водночас, як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №406 від 11.06.2009р. ОСОБА_2 надано дозвіл на розміщення тимчасового об'єкту архітектури - павільйону продовольчих товарів на власній земельній ділянці по АДРЕСА_1, які не підлягають реєстрації в КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.48).

З пояснень представників сторін суд приходить до висновку, що магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» та тимчасовий об'єкт архітектури - павільйон продовольчих товарів по АДРЕСА_1 це один об'єкт, однак сторони мають різні погляди щодо його назви та характеристик.

Слід відмітити, що майно фізичної особи - підприємця, яке ним придбано й використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст.57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання статтей 60, 61 зазначеного Кодексу (постанова Верховного суду України від 02.10.2013р. по справі №6-79цс13).

Позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за вказаною адресою є похідними від вимог про визнання права власності на 1/2 частини вказаного майна, які суд визнає безпідставними та необгрунтованими, а тому в задоволенні похідних вимог також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. П. Маслак