Справа № 307/1365/14-ц
Провадження № 2/307/46/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Розман М.М., при секретарі Цех Г.М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де треті особи приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Грин Н.М., Тячівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Русин Н.І., реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції про встановлення факту прийняття спадщини, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу спадкового нерухомого майна, визнання права власності на спадкове майно, його витребування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, де треті особи приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Грин Н.М., Тячівська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Русин Н.І., реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції про встановлення факту прийняття спадщини, часткове скасування свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу спадкового нерухомого майна, визнання права власності на спадкове майно, його витребування. В позовній заяві зазначила, що 3 червня 1967 року вона одружилася з ОСОБА_5 і після укладення шлюбу проживали в батьків, а згодом, на земельній ділянці, якою користувались батьки чоловіка, вони разом побудували власний будинок. Їх дворогосподарства фактично не були розмежовані або розділені, не існувало огорож і до смерті батьків вони всі разом жили однією сім'єю, користувалися земельною ділянкою, огородом, двором без будь-яких обмежень, вели спільне господарство.

Батько її чоловіка ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За півроку до її смерті, точніше ІНФОРМАЦІЯ_3 року, помер її чоловік ОСОБА_5.

Спадковий будинок АДРЕСА_1 був у кінці 1959 року місцевою владою проданий батькові її чоловіка за 630 рублів, оскільки батько її чоловіка працював в органах внутрішніх справ і не мав власного житла. А 2 січня 1958 року батькові її чоловіка ОСОБА_6 було видано свідоцтво про право особистої власності на будівлі. І таким чином батьки її чоловіка придбали у спільну сумісну власність дворогосподарство АДРЕСА_1.

Після відкриття спадщини за ОСОБА_6 - цю спадщину відповідно до положення ст. 559 ЦК України (1963 р.) прийняли спадкоємці першої черги - його дружини ОСОБА_7 та їх син ОСОБА_5, її чоловік, з якими спадкодавець на час своєї смерті проживав та після смерті якого вони вступили в управління та володіння спадщиною.

Після смерті її чоловіка ОСОБА_5, спадщину, в тому числі право на спадкову частку у майні його батька прийняла вона, позаяк постійно проживала з ним до смерті, тобто у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки не подала заяву про відмову від неї. І, таким чином, ідеальні частки у спадковому нерухомому майні домоволодіння АДРЕСА_1 склали: у мами -1/2, у неї -1/2.

Інші спадкоємці після смерті батьків ОСОБА_5 і ОСОБА_7 спадщину не приймали.

У середині травня 2013 року племінниця ОСОБА_2 почала встановлювати огорожу між будинком її тестя та тещі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 та будинком, що побудований ними з чоловіком, при чому частина винниці та виноград опинилися за встановленою нею огорожею, тобто на загородженій нею частині земельної ділянки. При цьому пояснила, що їй належить як будинок, так і земельна ділянка, на які вона має необхідні документи. Пред'явити їх чи надати копії їй відмовляється.

За запитом адвоката вона отримала в Управлінні Держкомзему в Тячівському районі копію технічних документацій із землеустрою на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, а в селищній раді - копії виданих державних актів на право власності на земельні ділянки. У Тячівському РПТІ отримала технічну документацію на спадкове нерухоме майно та виявила, що на підставі спадкової справи № 2121993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року ОСОБА_7, як спадкоємцю цілої частини майна ОСОБА_6 було видане додаткове свідоцтво на спадщину за законом - на житловий будинок АДРЕСА_1.

Із вказаних документів із землеустрою на земельні ділянки виявила, що в 2003 році її свекруха оформила право власності на земельну ділянку під будинком площею 0.150 га. та для ведення ОСГ - 0.455 га. по АДРЕСА_1 виключно на себе, порушивши у такий спосіб права свого сина (її чоловіка) ОСОБА_5. При цьому ОСОБА_7 межі земельної ділянки з нею чи її чоловіком не погоджувала, приховуючи сам факт приватизації ділянок від них.

Далі, у квітні 2007 року ОСОБА_7 формально уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, а у вересні 2007 року - вищезгаданих земельних ділянок, і теж таємно, оскільки вони нічого не знали про ці договори аж до середини 2013 року. Грошей вона також не мала, так як проживала з ними і перебувала на їх утриманні.

Далі, протягом червня - грудня 2008 року, тобто після смерті ОСОБА_7, відповідачка ОСОБА_2 таємно переоформила державні акти на право власності на земельні ділянки на своє ім'я. У тому ж таки червні 2008 року, як вбачається із документів, нібито за усною скаргою ОСОБА_2 про відмову з її боку та з боку сусідки Рущак підписати акт погодження меж, заступник селищного голови від імені земельної комісії виготовляє неправдивий протокол про погодження меж з ними, без їх підписів. При цьому членом комісії зазначено її зятя, який ніколи не підписував подібного акту.

Стверджує, що про оформлення документів на спадкове майно та про відчуження спадщини ( порушення їх прав) вона не могла довідатись аж до практичних дій відповідачки, котра вирішила встановити огорожу між ділянками та після витребування відомостей з установ.

Вартість домоволодіння АДРЕСА_1 за оцінкою у договорі купівлі-продажу складає 10851.00 грн.. Вартість її частки - 5 425,5 грн.. Вартість земельної ділянки - 12 500 грн.. Вартість її частки - 6 250 грн..

Вартість всього відшукуваного нерухомого майна ( ? будинку та земельної ділянки) - 11 675,5 грн..

Позивачка вважає, що з часу смерті спадкодавця ОСОБА_6, її чоловіку належали 1/2 частини садиби (земельної ділянки, будинку, багаторічних насаджень, комунікацій) по АДРЕСА_1, а після його смерті і прийняття нею спадщини - ця частка належить їй. ЇЇ чоловік як спадкоємець, що прийняв спадщину і мав право володіти та користуватися своєю часткою, вільно володів та користувався цією часткою, не давав будь-якої згоди на її відчуження. Таке вчинено проти його волі як співвласника, без його відому.

Посилаючись на норми ст..ст 3, 11, 13, 16, 203, 216, 377, 381,1268 ч.5 ЦК України, ст.. 120 ЗК України, прецедентну практику Верховного Суду України просить визнати факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його батька ОСОБА_6, визнати частково, в частині ? , недійсним додаткове Свідоцтво на спадщину за законом - на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого на підставі спадкової справи №212/1993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року на ім'я ОСОБА_7, як спадкоємця цілої частини майна ОСОБА_6, визнати за нею, ОСОБА_1, податковий № НОМЕР_1, мешканкою АДРЕСА_2 у порядку спадкування право власності на 1/2 садиби - житлового будинку з надвірними спорудами, комунікаціями, багаторічними насадженнями по АДРЕСА_1, визнати частково, в ? частині, недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, вчинений від імені продавця ОСОБА_7 з покупцем ОСОБА_2, укладений між ними 26.09.2007 року, зареєстрований в реєстрі за №3635 та посвідчений приватним нотаріусом Грин Н.М. і внесений до державного реєстру прав на нерухоме майно та витребувати вказану частку від набувача - відповідача ОСОБА_2 з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, а також визнати перехід права власності на ? земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_2, призначеною для обслуговування житлового будинку, без зміни її цільового призначення.

Відповідачка ОСОБА_2 подала письмове заперечення проти позову, у якому зазначила, що до спадкових равовідносин після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року повинні застосовуватися положення чинного на той час ЦК УРСР, в редакції 1963 року, а саме ст.ст. 548, 549, 553, 554 даного Кодексу.

Вважає, що в порядку, передбаченому ст. 60 ЦПК України, позивачкою не підтверджено відповідними доказами факт вступу в управління і володіння спадковим майном її чоловіком ОСОБА_5, що на думку відповідачки свідчить про його фактичну відмову від спадщини, а відтак позивачка не може бути спадкоємницею майна, яке не успадкував її чоловік і не набув права власності на таке майно.

Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав повністю посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просить позов задоволити.

На продовження розгляду справи представник позивачки не з'явився, так як згідно поданої письмової заяви просив продовжити розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася неодноразово, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялася судовою повісткою по зареєстрованому місцю проживання, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Грин Н.М., представники Тячівської державної нотаріальної контори, реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції в судове засідання не з'явилися неодноразово, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Русин Н.І. в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що на час посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку їй не було відомо про будь-який спір з приводу спадкового майна, сторони надали всі необхідні для посвідчення договору документи, а тому свої дії щодо нотаріального посвідчення оспорюваного договору вважає правомірними.

На продовження розгляду справи не з'явилася, хоч про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що батьки чоловіка позивачки ОСОБА_6 і ОСОБА_7, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, придбали у власність будинок АДРЕСА_1.

Батько її чоловіка ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Ще до смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її чоловік ОСОБА_5.

Після відкриття спадщини за ОСОБА_6 його 1/2 частину дворогосподарства відповідно до положення ст. 559 ЦК України (1963 р.) прийняли спадкоємці першої черги - його дружини ОСОБА_7 та їх син, а її чоловік ОСОБА_5, які вступили в управління та володіння спадковим майном.

А після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем першої черги являється позивачка по справі ОСОБА_1.

Разом з цим, згідно до додаткового свідоцтва на спадщину за законом від 11 березня 2005 року на житловий будинок АДРЕСА_1 , оформлено спадщину на ім'я ОСОБА_7, як спадкоємця цілої частини майна ОСОБА_6.

В подальшому, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 15 квітня 2007 року, ОСОБА_7 продала зазначений будинок ОСОБА_2 в цілому.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 529 ЦК Української PCP спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителя) померлого.

Згідно статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

П. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК Української PCP передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому, відповідно до ст. ст. 548, 549 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допитані в суді свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 беззаперечно підтвердили факт того, що позивачка ОСОБА_1 разом з своїм чоловіком ОСОБА_5 при житті його батьків вели постійно з ними спільне господарство, обробляли земельну ділянку, збирали урожай і ніякої огорожі в дворогосподарстві не було, а після смерті батька ОСОБА_5 продовжували спільно утримувати дворогосподарством. Відповідачку ОСОБА_2, вони як сусіди, побачили там тільки за декілька тижнів до смерті ОСОБА_7.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов в частині визнання факту прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його батька ОСОБА_6 є підставним і підлягає до задоволення.

При цьому спадкоємець ОСОБА_5 при життя міг успадкувати нарівні з своєю матір'ю ОСОБА_7 по 1/2 частини належного спадкодавцю майна, тобто тільки 1/4 частину дворогосподарства АДРЕСА_1.

Як роз'яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки з видачею ОСОБА_7 свідоцтва на спадщину за законом від 11 березня 2005 року на житловий будинок АДРЕСА_1 як спадкоємцю цілої частини майна ОСОБА_6 порушено право іншого спадкоємця на частку у спадковому майні, то зазначене свідоцтво в цій частині слід визнати недійсним.

При вирішенні позовних вимог в частині визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, вчинений 26.09.2007 року продавцем ОСОБА_7 з покупцем ОСОБА_2, суд враховує, що за змістом ст..ст. 655, 658 діючого ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона( продавець) передає або зобов'язується передати майно( товар) у власність другій стороні( покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу майна належить його власникові.

Відповідно до ст.11 цього Кодексу цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст.. 203 цього Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

А згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені у ст.203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин).

У зв'язку з визнанням частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, на підставі якого продавець ОСОБА_7 набула право власності на відчужуване майно, то в цій 1/4 частині також слід визнати недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу, оскільки їй не належало право продажу вказаної частки майна.

Що стосується позовних вимог в частині визнання за позивачкою у порядку спадкування право власності на 1/2 садиби - житлового будинку з надвірними спорудами, комунікаціями, багаторічними насадженнями по АДРЕСА_1, витребування вказаної частки від набувача - відповідача ОСОБА_2 з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, то відповідно до вимог ст.. 1297 ЦК України право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, оформляється в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивачкою в судовому засіданні не наведено і не надано жодних доказів щодо неможливості оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку, а тому з цих підстав в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За відсутності правових підстав не підлягає також до задоволення вимога позивачки про визнання переходу права власності на ? земельної ділянки, кадастровий НОМЕР_2, призначеної для обслуговування житлового будинку, без зміни її цільового призначення, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав діючим законодавством не передбачено.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Заходи забезпечення позову в виді накладення арешту і заборони відчуження нерухомого майна слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 11 , 60 , 154, 169 , 209 , 213-215 ЦПК України, ст. ст. 11, 16 , 203, 215, 655, 658, 1216, 1223, 1297 ЦК України , ст.ст. 548, 549 ЦК України, в редакції 1963 року, суд ,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати факт прийняття ОСОБА_5 спадщини після смерті його батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнати частково, в 1/4 частині, недійсним додаткове Свідоцтво на спадщину за законом - на житловий будинок АДРЕСА_1, виданого на підставі спадкової справи №212/1993 Тячівською держнотконторою 11 березня 2005 року на ім'я ОСОБА_7 як спадкоємця ОСОБА_6.

Визнати частково, в 1/4 частині, недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, укладений 26.09.2007 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №3635.

В решті позову відмовити.

Заходи забезпечення позову , встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 15 квітня 2014 року в виді накладення арешту і заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 слід скасувати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: М.М.Розман