РІШЕННЯ Іменем України (заочне)
м. Балаклія 26 травня 2015 року Справа №610/861/15-ц 2/610/367/2015

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Купіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Денисової В.С.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про захист честі, гідності та стягнення 6500 грн. моральної шкоди, -

установив:

10.03.2015р. позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати поведінку та висловлювання відповідача по відношенню до позивача образливими та такими, що порочать честь та гідність ОСОБА_1, зобов'язати ОСОБА_2 принести офіційне вибачення особисто за приниження честі та гідності ОСОБА_1, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1500 грн. В уточненій заяві, яка надійшла до суду 19.03.2015 (а.с.25-28) позивач просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 6500 грн.

Свій позов позивач обґрунтовувала у своїй позовній заяві наступними доводами.

Так, позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 проживає по сусідству із нею, а саме в АДРЕСА_1, який не належить на праві власності відповідачу, і не дає спокійно жити. Останній час проживання позивача поруч із відповідачем стало нестерпним. Відповідач постійно погрожує позивачу фізичною розправою, щодня вчиняє сварки з приводу прогону скота позивача по дорозі повз будинку, в якому проживає відповідач. Із боку відповідача на адресу позивача та її чоловіка ОСОБА_3 йдуть погрози та образи. Позивач вказує, що вона неодноразово заставала неповнолітніх дітей відповідача за тим, що вони намагались викрасти з подвір`я позивача птицю та метал. Щоденно діти чинять перешкоди у прогоні скота повз будинок, в якому вони проживають. Вони стягують на дорогу, де проходе худоба, скло, кидають каміння в худобу, дражнять її та розганяють.

Позивач вказує, що проти відповідача було порушено кримінальне провадження за ст. 125 КК України через нанесення позивачу умисних легких тілесних ушкоджень (ЄРДР № 0000847 від 11.06.2014 р.)

Позивач вказує, що відповідач зводить наклеп стосовно позивача, розповсюджує неправдиву інформацію про неї серед жителів села, друзів та знайомих.

Позивач вказує, що відповідач звинуватила позивача в тому, що собака позивача задушив її курчат в кількості 6 штук. 11 червня 2014 р. з цього приводу було винесено розпорядження № 13 Шебелинською сільською радою Балаклійського району Харківської області про створення тимчасової робочої комісії по факту загибелі курчат ОСОБА_2, комісією було складено акт обстеження від 11.06.2014 р. про те, що собаки позивача були прив`язані, а на місці загибелі курчат відповідача не було прим`ятої трави, пір`я та шерсті собак.

На думку позивача даний факт є свідченням того, що відповідач зводить проти неї наклепи та безпідставно звинувачує її у своїх проблемах.

Позивач вказує, що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, Шебелинської сільської ради та Балаклійської РДА з метою врегулювання конфліктів з сусідкою, проте результатів від цих звернень майже не має, що змусило її звернутись до суду з цим позовом.

Також позивач вказує, що своїми діями відповідач нанесла їй особисту моральну шкоду.

Позивач вказує, що вона серед односельчан, знайомих, друзів завжди користувалася повагою, проте все змінилося, коли відповідач поселилася по сусідству. Після образ, наклепів, розповсюдження неправдивої інформації з боку сусідки, її чесне ім'я було заплямоване. Позивач та її родина стикнулися з непорозумінням та осудом людей. Внаслідок цього частина зв'язків позивача були розірвані, вона постійно відчуває емоційний стрес та приниження. Проживання поруч із сусідкою стає неможливим, не проходить жодного дня, щоб вона не вчинила сварку. Її постійні погрози, образи, пригнічують, завдають душевного болю. Через неправомірні дії відповідача та її дітей вона не може належним чином виганяти свою худобу. Кожен вигін худоби перетворюється у сміхотворне дійство, яке приносить незручностей, стресу, як позивачу так і самій худобі безпосередньо.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Надала заяву, в якій вказала, що у зв'язку з неявкою позивача у судове засідання проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судовому засіданні 19.05.2015р. проти позову заперечувала посилаючись на його необґрунтованість. Обставини на які посилалась позивач заперечувала, зокрема щодо розповсюдження про позивача чуток, пліток, наклепів.

У судовому засіданні 26.05.2015 року відповідач присутня не була, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд на повідомила. У зв'язку з цим, оскільки це була повторна неявка відповідача в судове засідання розгляд справи здійснювався без присутності відповідача, та ухвалою суду було постановлено провести заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази надані сторонами встановив наступне.

Відповідно до стст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі стст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Як зазначено у ст. 3 Конституції України, честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ч. 1 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Право на повагу до гідності та честі є особистими немайновими правами (ст.270 ЦК).

У відповідності до ч.1 ст.275 ЦК, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України.

Правила за якими здійснюється захист від поширення недостовірної інформації закріплені ст.277 ЦК України, зокрема потерпіла особа має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У відповідності до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Таким чином першою і однією із головних обставин, які входять у предмет доказування в таких справах - є факт поширення певної інформації про особу.

На це також звертає увагу Пленум ВСУ. Так у відповідності до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Таким чином сам факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено особисті немайнові права позивача - зобов'язаний довести саме позивач.

Крім того, у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", Пленум ВСУ звертає увагу на те, що в самій позовній заяві мають міститись зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Позивач у своїй позовній заяві посилалась на таке.

Що відповідач ОСОБА_2 проживає по сусідству із нею в будинку, який не належить на праві власності відповідачу, і не дає спокійно жити. Останній час проживання позивача поруч із відповідачем стало нестерпним. Відповідач постійно погрожує позивачу фізичною розправою, щодня вчиняє сварки з приводу прогону скота позивача по дорозі повз будинку, в якому проживає відповідач. Із боку відповідача на адресу позивача та її чоловіка ОСОБА_3 йдуть погрози та образи. Позивач вказує, що вона неодноразово заставала неповнолітніх дітей відповідача за тим, що вони намагались викрасти з подвір`я позивача птицю та метал. Щоденно діти чинять перешкоди у прогоні скота повз будинок, в якому вони проживають. Вони стягують на дорогу, де проходе худоба, скло, кидають каміння в худобу, дражнять її та розганяють.

Позивач вказує, що проти відповідача було порушено кримінальне провадження за ст. 125 КК України через нанесення позивачу умисних легких тілесних ушкоджень (ЄРДР № 0000847 від 11.06.2014 р.)

Позивач вказує, що відповідач зводить наклеп стосовно позивача, розповсюджує неправдиву інформацію про неї серед жителів села, друзів та знайомих.

Позивач вказує, що відповідач звинуватила позивача в тому, що собака позивача задушив її курчат в кількості 6 штук. 11 червня 2014 р. з цього приводу було винесено розпорядження № 13 Шебелинською сільською радою Балаклійського району Харківської області про створення тимчасової робочої комісії по факту загибелі курчат ОСОБА_2, комісією було складено акт обстеження від 11.06.2014 р. про те, що собаки позивача були прив`язані, а на місці загибелі курчат відповідача не було прим`ятої трави, пір`я та шерсті собак.

На думку позивача даний факт є свідченням того, що відповідач зводить проти неї наклепи та безпідставно звинувачує її у своїх проблемах.

Позивач вказує, що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, Шебелинської сільської ради та Балаклійської РДА з метою врегулювання конфліктів з сусідкою, проте результатів від цих звернень майже не має, що змусило її звернутись до суду з цим позовом.

Також позивач вказує, що своїми діями відповідач нанесла їй особисту моральну шкоду.

Позивач вказує, що вона серед односельчан, знайомих, друзів завжди користувалася повагою, проте все змінилося, коли відповідач поселилася по сусідству. Після образ, наклепів, розповсюдження неправдивої інформації з боку сусідки, її чесне ім'я було заплямоване. Позивач та її родина стикнулися з непорозумінням та осудом людей. Внаслідок цього частина зв'язків позивача були розірвані, вона постійно відчуває емоційний стрес та приниження. Проживання поруч із сусідкою стає неможливим, не проходить жодного дня, щоб вона не вчинила сварку. Її постійні погрози, образи, пригнічують, завдають душевного болю. Через неправомірні дії відповідача та її дітей вона не може належним чином виганяти свою худобу. Кожен вигін худоби перетворюється у сміхотворне дійство, яке приносить незручностей, стресу, як позивачу так і самій худобі безпосередньо.

На підтвердження своїх доводів позивач надала суду наступні докази:

- показання трьох свідків, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які пояснили, що відповідач розповсюджує в с.Шебелінка чутки про позивача;

- висновок ДІМ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області Д`яченка П.Я. за заявою гр. ОСОБА_1 від 18.06.2014 р., згідно з яким 11.06.2014 р., 12.06.2014 р. та 17.06.2014 р. до чергової частини Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області надійшли заяви від ОСОБА_1 щодо прийняття мір до ОСОБА_2, яка на протязі тривалого часу вчиняє із нею сварки, погрожує фізичною розправою та діти якої вчиняють крадіжки домашньої птиці. За вказаним фактом перевірку припинено, оскільки в діях ОСОБА_2 відсутній склад будь-якого кримінального правопорушення;

- розпорядження Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 11.06.2014 р. № 13 про утворення на підставі усної заяви ОСОБА_2 тимчасової робочої комісії для обстеження факту загибелі курчат ОСОБА_2;

- акт обстеження від 11.06.2014 р., згідно з яким встановлено, що при огляді біля дірки у паркані було знайдено шість курчат, але при огляді даного місця не було прим`ятої трави, пір`я та шерсті від собаки. На момент огляду собаки ОСОБА_1 були прив'язані;

- звіт про результати експертизи № 807-811 від 11.06.2014р. Балаклійської районної державної лікарні ветеринарної медицини, згідно з яким характер пошкоджень курчат вказує на те, що виявлені ушкодження могла зробити тварина середніх розмірів з іклами (собака, лисиця, єнот);

- заяви від імені самого позивача про ситуацію з відповідачем на адресу голови сільської ради с. Шебелинка 08.07.2014 р., депутату с. Шебелинка Бочарьову А.В. 15.07.2014 р. та начальнику Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області 25.08.1914 р.;

- відповідь Балаклійської РДА Харківської області від 11.07.2014 р. для отримання копій документів по заяві позивача від 12.06.2014 р. їй рекомендовано звернутись до Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області та Шебелинської сільської ради.

- висновок за заявою ОСОБА_1 ДІМ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області Закори А.О. від 11.07.2014 р., згідно з яким 06.07.2014 р. до чергової частини Балаклійського РВ надійшла заява від ОСОБА_1 щодо прийняття мір до ОСОБА_2, яка 06.07.2014 р. близько 6.30 год. вчинила з нею сварку, під час якої висловлювалась в її адресу брутальною лайкою та кинула в неї коров'ячий послід. Враховуючи, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад будь-якого кримінального порушення, подальшу перевірку за вказаним фактом припинено;

- висновок за заявою ОСОБА_1 ДІМ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області Закори А.О. від 13.09.2014 р., згідно з яким 04.09.2014 р. до чергової частини Балаклійського РВ надійшла заява від ОСОБА_1 щодо прийняття мір до ОСОБА_2, яка на протязі тривалого часу вчиняє з нею сварки, погрожує фізичною розправою. Враховуючи, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад будь-якого кримінального порушення, подальшу перевірку за вказаним фактом припинено;

- відповідь Шебелинської сільської ради від 15.07.2014 р., згідно з якою позивачу рекомендовано разом із сусідами ОСОБА_9 та ОСОБА_2 з метою уникнення травматизму дітей під час прогону худоби по вулиці, визначити час прогону худоби по вулиці, визначити прогон худоби на відстані не менше 1,5 м від паркану сусідських дворів. Роз`яснення питання щодо кількості худоби у приватному секторі, обов'язків по їх утриманню не є компетенцією сільської ради;

- також позивачем надано копію своєї ж заяви від 14.04.2015 р., адресовану голові Шебелинської сільської ради з проханням прийняти міри до ОСОБА_2, яка дозволила собі грубо висловлюватись на адресу позивача, ображала та погрожувала фізично розправою з приводу неповністю згорілого бур`яну на межі між земельними ділянками. У наданій копії скарги на адресу прокурора Балаклійського району Харківської області від 17.04.2015 р. позивач просила провести перевірки за своїми заявами від 11.06.2014 р., 12.06.2014 р., 17.06.2014 р., 06.07.2014 р., 29.12.2014 р. у Червонодінецьке відділення міліції.

- висновок за заявою ОСОБА_1 ДІМ Балаклійського РВ ГУМВС України в Харківській області Єршова О.В. від 09.01.2015 р., згідно з яким 29.12.2014 р. до чергової частини Балаклійського РВ надійшла заява від ОСОБА_1 щодо прийняття мір до ОСОБА_2, яка нібито тривалий час наводить наклепи на ОСОБА_1, шляхом розповсюдження слухів. Враховуючи, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад будь-якого кримінального порушення, подальшу перевірку за вказаним фактом припинено;

- характеристику Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 10.02.2015 р. № 40, згідно з якою ОСОБА_1 за час проживання на території сільської ради показала себе посередньо. До квітня 2014 року з сусідами підтримувала рівні стосунки, не викликаючи скарг. З квітня 2014 року з сусідами порушилися доброзичливі стосунки. Від сусідів і особисто від ОСОБА_1 до сільської ради стали надходити скарги і невдоволення одне від одного з різних питань, які розглядались на комісіях та сільським головою;

- фотографії, на яких за словами позивача, зображена її худоба, діти відповідача, а також сміття, яке на думку позивача накидали на дорогу діти відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зі свого боку повністю заперечувала, що вона розповсюджувала про позивача негативну інформацію, а також надала суду наступні докази:

- показання трьох свідків, а саме ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які пояснили суду, що в їх присутності відповідач про позивача чуток та пліток не розповідала, неправдиву інформацію не розповсюджувала;

- заяву жителів с. Шебелінка про те, що ОСОБА_1 заямається незаконною підприємницькою діяльністю;

- копію вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 10.04.2015р.у кримінальному провадженні №0000847, яким ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України за спричинення ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень. Вирок не набрав законної сили.

-характеристику Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 31.03.2015 р. № 45, згідно з якою ОСОБА_2 має запальний характер, намагається відстоювати законність та свою правоту, що іноді призводить до конфліктів з сусідами ОСОБА_1, які розглядались на комісіях сільської ради та сільським головою. Разом з тим, ОСОБА_2 ерудована, чітко дає оцінку своїм діям, що впливає на швидке рішення пробачити образи та перемир`я з її боку. Такі риси характеру не заважають їй мати широке коло друзів.

Суд критично оцінює показання свідків з боку позивача, а саме ОСОБА_3, який являється цивільним чоловіком позивача, а також ОСОБА_4, який проживає разом із позивачем та пояснив суду, що він є її родичем. Крім того вказані свідки не надали суду показань яку конкретно негативну неправдиву інформацію про позивача, де, коли, кому і в який спосіб розповсюдила відповідач.

Суд також звертає увагу на той факт, що свідок з боку позивача ОСОБА_5 пояснила суду, що їй особисто відповідач ніколи інформацію про позивача не розповсюджувала, бо вони не спілкуються. Однак при цьому цей свідок пояснила, що їй відомо, що чутки про позивача в с.Шебелінка розповсюджує саме відповідач, однак не змогла пояснити звідки конкретно їй це відомо.

Суд також звертає увагу на той факт, що посилання позивача на наявність порушеного проти відповідача кримінального провадження за ст. 125 КК України через нанесення позивачу умисних легких тілесних ушкоджень (ЄРДР № 0000847 від 11.06.2014 р.) - не відповідають дійсності, оскільки з наявної в матеріалах справи копії вироку Балаклійського районного суду Харківської області від 10.04.2015р. вбачається, що це кримінальне провадження №0000847 насправді існує, однак позивач у ньому є обвинуваченою, а потерпілою - відповідач.

Суд звертає увагу на те, що на фотографіях наданих суду позивачем зображена худоба, чиїсь діти, а також сміття на дорозі, однак зі вказаних фотографій неможливо зрозуміти де саме й коли вони були зроблені, а їх зміст не підтверджує, що сміття, яке на них зображене, дійсно накидали діти відповідача.

Доказів того, що відповідач неналежним чином здійснює виховання своїх дітей суду не надано, зокрема не надано доказів, що відповідач з цього приводу притягалась до кримінальної, адміністративної або цивільної відповідальності.

Таким чином позивачем суду не надано об'єктивних переконливих належних і допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідач розповсюджує про неї неправдиву негативну інформацію, зводить наклепи, ображає, погрожує позивачу фізичною розправою, а також що діти відповідача були застигнуті за намаганням викрасти з подвір`я позивача птицю та метал, що діти відповідача чинять перешкоди у прогоні худоби позивача повз будинок, в якому вони проживають, що діти відповідача стягують на дорогу, де проходить худоба, скло, кидають каміння в худобу, дражнять її та розганяють.

Суд зазначає, що зазначена неконкретизована щодо суті, дата та місця вчинення поведінки відповідача, неконкретизованих наклепів, брехні, чуток, образ, поведінки дітей відповідача - факт їх розповсюдження саме відповідачем, факт їх вчинення саме відповідачем - не знайшов свого підтвердження, з огляду на відсутність у справі відповідних належних та допустимих об'єктивних доказів.

Щодо посилань позивача на те, що відповідач звинуватила її в тому, що собака позивача задушив курчат відповідача, слід зазначити наступне.

Розпорядженням Шебелинської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 11.06.2014 р. № 13 про утворення на підставі усної заяви ОСОБА_2 тимчасової робочої комісії для обстеження факту загибелі курчат ОСОБА_2 Згідно з актом обстеження від 11.06.2014 р., встановлено, що при огляді біля дірки у паркані було знайдено шість курчат, але при огляді даного місця не було прим`ятої трави, пір`я та шерсті від собаки. На момент огляду собаки ОСОБА_1 були прив'язані. Зі звіту про результати експертизи № 807-811 від 11.06.2014р. Балаклійської районної державної лікарні ветеринарної медицини, вбачається, що характер пошкоджень курчат вказує на те, що виявлені ушкодження могла зробити тварина середніх розмірів з іклами (собака, лисиця, єнот).

Таким чином надані документи не підтверджують, що саме собаки ОСОБА_1 подушили курчат ОСОБА_2, однак ці документи одночасно жодним чином не спростовують таке припущення.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин в цій частині в позові слід відмовити.

Суд зазначає, що відповідно до стст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і не може виходити за межі позову. При таких обставинах посилання позивача на те, що відповідач кинула в неї коров'ячий послід є таким, що виходить за межі позовних вимог, так як на ці обставини позивач в своєму позові не посилалась, як на підставу своїх позовних вимог. Відтак в цій частині посилання позивача на вказані обставини не можуть бути предметом судового розгляду, з огляду на те, що вони виходять за межі позовних вимог, предмет та підстава яких зазначені позивачем у позовній заяві.

Крім того слід зазначити, що сама позовна вимога №1 а саме «визнати поведінку та висловлювання відповідача образливими та такими, що порочать честь та гідність позивача» є неконкретними, а крім того такий спосіб захисту не передбачений главою 3 ЦК України.

Відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо позовної вимоги №2, а саме «зобов'язати відповідача принести офіційне вибачення особисто за приниження честі та гідності позивача», слід зазначити, що у відповідності до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

За таких обставин в цій частині позову також слід відмовити.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то відповідно до приписів ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст..23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про стягнення моральної шкоди", передбачено що, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню у зв'язку з недоведеністю факту її спричинення.

Відтак у позові слід відмовити повністю.

Що стосується вимог відносно відшкодування судових витрат, то в силу ст. 88 ЦПК України оскільки у задоволені позову відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись стст.22,23, 1166, 1167 ЦК України суд, -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто Балаклійським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 травня 2015 року.

Суддя В. В. Купін