БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/179/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2015 р. Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Затєєвої С.Д.

при секретарі Шумяк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борзна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «Дружба-Нова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до СТОВ «Дружба-Нова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за час затримки видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 01 листопада 2013 року по 24 грудня 2014 року працювала на посаді керуючої дільниці СТОВ «Дружба-Нова». 24 грудня 2014 року її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. В день звільнення її з роботи відповідач не провів повного з нею розрахунку, не видав її трудову книжку. На її неодноразові звернення видати трудову книжку та провести повний розрахунок відповідач трудову книжку їй видав лише 10 лютого 2015 року, а заборгованість по заробітній платі в сумі 1201 грн. 48 коп. не виплатив і по даний час. Своїми діями відповідач порушив вимоги ст.ст.47, 116, 235 КЗпП України, а тому просить суд стягнути з СТОВ «Дружба-Нова» заборгованість по заробітній платі в сумі 1201 грн. 48 коп., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 12010 грн. 85 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду в сумі 10000 грн.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що вона перебувала з відповідачем в трудових відносинах, працювала на посаді керуючої дільниці. 24 грудня 2014 року звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. В порушення вимог ст.116 КЗпП України у день звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку і не видав трудову книжку. 28 грудня 2014 року на її картковий рахунок було перераховано частину належних їй до виплати коштів, а саме 9244 грн. 67 коп., а частина коштів: 1201 грн. 48 коп., відповідно до листка непрацездатності не виплачені і на даний час. Крім того, в день звільнення їй не видано трудову книжку, лише на її неодноразові прохання видати трудову книжку остання була направлена через відділення зв'язку і вона її отримала 10 лютого 2015 року.

Вважає, оскільки відповідач не провів з нею повного розрахунку і не видав трудову книжку, то просить стягнути з останнього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та час затримки видачі трудової книжки в сумі 12010 грн. 85 коп. (виходячи з середньоденної заробітної плати 255 грн. 55 коп., яка зазначена відповідачем в довідці про заробітну плату та кількості днів затримки: грудень - 7 днів; січень - 31 день; лютий - 9 днів).

Крім того, порушивши її трудові права відповідачем їй заподіяно моральну шкоду, яка складається з моральних страждань, оскільки через відсутність трудової книжки вона не мала можливості влаштуватися на роботу або ж зареєструватися в центрі зайнятості як безробітна, та змушена була докладати додаткових зусиль для вишукування коштів для організації свого життя. Розмір моральної шкоди оцінює в 10000 грн. і просить стягнути з відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і зазначив, що дійсно позивачка працювала керуючою дільниці СТОВ «Дружба-Нова». 24 грудня 2014 року відповідно до поданої заяви була звільнена з роботи за власним бажанням. Відповідно до бухгалтерських документів остаточний розрахунок з ОСОБА_1 було проведено 30 грудня 2014 року. Заборгованості по заробітній платі товариство перед позивачкою не має. Щодо доводів останньої про наявність заборгованості по заробітній платі в сумі 1201 грн. 48 коп., то це сума допомоги з тимчасової втрати працездатності ОСОБА_1, яка не відшкодована Фондом соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. На даний час дана сума не відшкодована товариству, а тому і не виплачена позивачці. Вважають, що їх вини у не виплаті даної суми ОСОБА_1 немає. Щодо не видачі трудової книжки в день звільнення, то також вважають, що затримка видачі трудової книжки ОСОБА_1 виникла не з їх вини, оскільки дільниця, в якій працювала ОСОБА_1, знаходиться в іншій місцевості, ніж головний офіс товариства, тому видати трудову книжку в день звільнення не предоставлялося можливим. Навпаки, товариством вживалися всі заходи для того, щоб вирішити питання видачі трудової книжки позивачці на руки чи отримати її згоду на пересилання трудової книжки через пошту. І тільки після того, як було отримано таку згоду, трудова книжка була направлена позивачу поштою за її місцем проживання. За таких обставин вважають, що вини товариства у затримці виплати всіх належних позивачці від підприємства сум в день звільнення немає, як немає вини і в затримці у видачі трудової книжки, тому вважають безпідставними позовні вимоги позивачки щодо стягнення із СТОВ «Дружба-Нова» компенсації в розмірі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за затримку у видачі трудової книжки в розмірі середнього заробітку і заявлені нею позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди, то вважають, що позивачем не наведено жодного обґрунтування своїх міркувань, з яких вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди в 10000 грн., та не наведено ніяких доказів в підтвердження цих вимог.

Заслухавши позивача, представника відповідача, та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до слідуючого висновку.

Як встановлено в судому засіданні ОСОБА_1 була прийнята на посаду керуючої дільниці СТОВ «Дружба-Нова» 01 листопада 2013 року. Наказом директора СТОВ «Дружба-Нова» №1018-ОС від 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 звільнена з посади керуючої дільницею за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) з 24 грудня 2014 року.

Як вбачається з вищезазначеного наказу позивачка трудову книжку в день звільнення не отримала, що узгоджується з доводами останньої та не заперечується і відповідачем в судовому засіданні. Щодо доводів останнього, що трудова книжка була видана позивачці пізніше з вини останньої, оскільки вона уникала будь-якого спілкування з працівниками підприємства щодо вирішення питання отримання трудової книжки, суд вважає їх безпідставними.

Відповідно до ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів після прийняття на роботу.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року, з послідуючими змінами: п.4.1 - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Зазначені вимоги даної Інструкції кореспондуються з вимогами ст.47 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Відповідно до п.4.2 вищезазначеної Інструкції якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка в день звільнення була відсутня на роботі, оскільки місце роботи позивача знаходиться в іншому населеному пункті, ніж головний офіс товариства, то останнє в день звільнення зобов'язано було направити позивачці повідомлення про необхідність отримати трудову книжки.

З цих підстав суд не може згодитися з доводами представника СТОВ «Дружба-Нова», що трудова книжка була видана позивачці пізніше з вини останньої, оскільки вона уникала будь-якого спілкування з працівниками підприємства по питанню отримання трудової книжки, оскільки у відповідача не було жодних перешкод у відправленні в день звільнення повідомлення ОСОБА_1 про необхідність отримати трудову книжку чи дати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою. Таке повідомлення було направлене позивачці лише 22 січня 2015 року і, не дивлячись на згоду від позивачки на пересилання трудової книжки через поштове відділення, яка була отримана відповідачем 29 січня 2015 року, трудова книжка була відправлена їй лише 06 лютого 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що СТОВ «Дружба-Нова», не видавши трудову книжку позивачці в день звільнення, порушила вимоги ст.47 КЗпП України, і відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо виплати середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з 25 грудня 2014 року по 06 лютого 2015 року підлягають задоволенню. При цьому суд не може згодитися з доводами позивачки, що стягненню підлягає середня заробітна плата по 10 лютого 2015 року, оскільки вона надала письмову згоду на отримання трудової книжки поштою і вона відповідачем їй направлена 06 лютого 2015 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті і не заперечується позивачем в судовому засіданні.

Відповідно до ст.116 КЗпП України -при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до наказу №1018-ОС від 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з 24 грудня 2014 року. Відповідно до повідомлення, яке надане відповідачем, розрахунок з позивачкою проведено 30 грудня 2014 року.

Відповідно до ст.117 КЗпП України - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з системного та логічного аналізу положень ст.117 та ст.235 КЗпП України, у них йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотриманої зарплати чи неможливості працевлаштуватися.

Тому, суд вважає, що підлягає стягненню середній заробіток за один з видів порушень, допущених роботодавцем, при цьому, враховуючи, що більш тривале порушення трудових прав позивачки викликане невидачею трудової книжки, то в даному випадку необхідно застосувати ст.235 КЗпП України і стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов'язаного з невидачею трудової книжки, а саме з 25 грудня 2014 року по 06 лютого 2015 року.

Щодо позовних вимог позивачки про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1201 грн. 48 коп., яка не виплачена в день звільнення, і дана заборгованість мається перед позивачем і на день постановлення судового рішення, то суд приходить до слідуючого висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, це сума допомоги по тимчасовій непрацездатності по листку непрацездатності ОСОБА_1, яка перевищувала 5 днів і яка повинна бути відшкодована підприємству Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Правовідносини щодо порядку оплати лікарняного листка регулюються Законом України від 18.01.2001 року №2240 «Про загальнообов'язкове соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» та «Порядком фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності», затвердженого постановою Правління Фонду від 22.12.2010 року №26, зареєстрованого в Мін'юсті України 25.01.2011 року за №111/18849, згідно яких, починаючи з шостого дня непрацездатності страхувальник здійснює виплату відповідного матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду лише після надходження суми коштів, зазначеної в заяві-розрахунку, на окремий рахунок.

Фінансування страхувальниками-роботодавцями матеріального забезпечення застрахованим особам з шостого дня тимчасової непрацездатності за рахунок власних коштів з наступним відшкодуванням Фондом після прийняття Закону України від 08.07.2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Законом №2240 від 18.01.2001 року не передбачено.

Як встановлено в судовому засіданні, сума матеріального забезпечення по лікарняному ОСОБА_1 Фондом не була перерахована в день звільнення, як не перерахована і на час розгляду справи в суді. Зазначене підтверджується повідомленням Варвинської міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соцстрахування з тимчасової втрати працездатності та узгоджується з доводами відповідача.

Оскільки суму матеріального забезпечення з шостого дня тимчасової непрацездатності позивачка повинна отримати від Фонду і за рахунок коштів Фонду, то в даному випадку суд вважає, що порушення ст.116 КЗпП України з боку відповідача відсутнє, так як кошти за лікарняним листком в сумі 1468 грн. 80 коп. (без вирахування податків та обов'язкових платежів) не надійшли на спецрахунок відповідача від відповідного Фонду, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Для обчислення середнього заробітку, який підлягає стягнення за затримку видачі трудової книжки, слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з послідуючими змінами, згідно з яким середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Відповідно до п.8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки, виданої СТОВ «Дружба-Нова», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 238 грн. 96 коп., виходячи із розрахунку: два місяці, що передують звільненню: листопад та жовтень 2014 року. Відповідно заробітна плата за ці місяці склала 6412,79+8163,67=14576 грн. 46 коп. поділено на кількість календарних днів 61.

Отже, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки складає 10275 грн. 28 коп., виходячи з наступного розрахунку: 238,96 грн. помножено на 43 календарних дні (кількість днів затримки видачі трудової книжки за період, починаючи з 25 грудня 2014 року по 05 лютого 2015 року включно).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що внаслідок затримки видачі трудової книжки позивачці було заподіяно моральну шкоду, так як порушення її трудових прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди підлягає стягненню в меншому розмірі, а саме в розмірі 500 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.47, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з СТОВ «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 10275 грн. 28 коп. (десять тисяч двісті сімдесят п'ять грн. 28 коп.) з вирахуванням податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з СТОВ «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн..

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з СТОВ «Дружба - Нова» на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Борзнянський районний суд на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Борзнянського райсуду С.Д.Затєєва