Справа № 2-228/11
Провадження № 4-с/265/9/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою публічного акціонерного товариства Першого Українського міжнародного банку на дії посадових осіб Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції,

боржник ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

Представник публічного акціонерного товариства Першого Українського міжнародного банку (далі банк) звернувся до суду зі скаргою на дії посадових осіб Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції (далі - ВДВС).

В обгрунтування поданої до суду скарги зазначив, що 29 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС ОСОБА_2 винесено постанову серії ВП № 38921054 про повернення виконавчого документу стягувачу, зокрема - виконавчого листа № 2-228, виданого Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитним договором в сумі 834 943,06 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 820 грн.

З винесеною постановою банк не погоджується, вважає її незаконною і такою, що винесена з порушенням вимог цивільного законодавства України, у звязку із чим підлягає скасуванню з наступних підстав. Підставою для винесення державним виконавцем даної постанови стало прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», прийнятого 03 червня 2014 року за № 1304 (далі Закон України від 03 червня 2014 року № 1304).

Посилається на те, що відповідно до вищевказаного Закону України від 03 червня 2014 року № 1304 протягом його дії (втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості): не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно,яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Отже, державний виконавець у виконавчому провадженні до ухвалення ним постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі дії мораторію, зобов`язаний пересвідчитись в наступному:

- наявності чи відсутності іншого майна у боржника (підтверджуючий факт отримання виконавцем такої інформації - наявність в матеріалах справи «інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців»);

- наявності чи відсутності факту постійного проживання боржника у предметі забезпечення (іпотеки) (підтверджуючий документ - акт державного виконавця про встановлення факту проживання);

- наявності чи відсутності реєстрації боржника за даною адресою (підтверджуючий документ - довідка з ЖБУ чи сектора громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб щодо зареєстрованих за даною адресою).

Проте, при прийнятті оскаржуваної постанови державним виконавцем встановлено, що згідно даних органів, які здійснюють реєстрацію майна за боржником зареєстровані транспортні засоби. Однак, державний виконавець не пересвідчився чи перебувають вказані транспортні засоби під заставою та чи можливо звернути на них стягнення. Також зазначено, що виходом за адресою до квартири АДРЕСА_1 (майно, яке перебуває в іпотеці ПАТ «ПУМБ») встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає.

Тому норми Закону України від 03 червня 2014 року № 1304 не розповсюджуються на спірні правовідносини, крім цього також у звязку із тим, що кредитний договір був укладений у національній валюті гривні.

Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України надано доручення у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, який наведено у Додатку до розпорядження, до яких, зокрема, входить і місто Маріуполь.

Проте розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 року було зупинено дію наведеного розпорядження.

Таким чином, на теперішній час Кабінетом Міністрів України не затверджено переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, у звязку із чим, у державного виконавця не було жодних правових підстав для прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання.

Оскаржувану постанову ВДВС від 29 грудня 2014 року банк отримав лише 06 січня 2015 року, що підтверджується № 114/45 вхідної кореспонденції.

З даною скаргою до суду банк звернувся 15 січня 2015 року, тому вважає, що строк на її оскарження банком не пропущений.

Просить визнати дії державного виконавця ВДВС ОСОБА_2 щодо повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними та скасувати постанову серії ВП № 38921054 від 29 грудня 2014 року.

На розгляд скарги до суду представник скаржника Д»яконова К.І. не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність.

Державний виконавець Денисова І.М., яка діє на підставі довіреності, при розгляді скарги доводи, викладені в поданій скарзі не визнала, вказавши, що державним виконавцем дотримані усі вимоги законодавства при винесенні оскаржуваної постанови. Тому просить відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у розгляді скарги та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 березня 2013 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області видано виконавчий лист № 2-228/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 129 5383,70 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 1 700 грн. та витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., а всього на загальну суму 1 297 203,70 грн. (а.с.7).

29 грудня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського району міста Маріуполя ОСОБА_2 винесено постанову про повернення вказаного виконавчого листа стягувачеві без виконання на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 03 червня 2014 року № 1304 та ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (а.с.6).

Відповідно до частини пятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із розясненнями, які викладені у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Відповідно до п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо - у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Як свідчать матеріали справи, державним виконавцем під час виконання виконавчого листа було вжито ряд заходів до його виконання, зокрема, щодо наявності чи відсутності іншого майна у боржника, наявності чи відсутності факту постійного проживання боржника у предметі забезпечення (іпотеки) та наявності чи відсутності реєстрації боржника за даною адресою, а саме: 17 липня 2013 року державним виконавцем в порядку ст.ст.17,19,25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження і надано строк для її добровільного виконання, копії постанов направлені сторонам до відома;

24 липня 2013 року згідно ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, так як борг боржником в наданий строк самостійно не сплачено;

24 липня 2013 року з метою з»ясування майнового стану боржника зроблено запити до Реєстраційної служби, ВРЕР, ДПС, адресно-довідкового підрозділу УДМС у Донецькій області.

Як свідчать відповіді цих установ боржник зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1; інформація про відкриття рахунків до ДПС України не надходила, місце його роботи невідоме, за боржником зареєстрована 1/1 частка квартири АДРЕСА_2, яка є предметом іпотеки в ПАТ «ПУМБ», згідно договору іпотеки № 6643287 від 31 липня 2008 року укладеного на суму 50 000 дол.США, рухомого майна за боржником не зареєстровано.

09 серпня 2013 року на підставі ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про об»єднання у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження та на підставі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на нерухоме майно боржника, а саме 1/1 частку квартири АДРЕСА_2.

02 вересня 2013 року державним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника здійснено вихід до квартири АДРЕСА_3, складено акт № 69 опису та арешту майна боржника, а саме стільця офісного, письмового столу, письмового столу з надбудованими поличками, меблевого гарнітуру (дивану та 2 х крісел), тумби під телевізор, меблевого гарнітуру з дерева, праски, вази фарфорової, комоду, туалетного столу, тумби 2 х штук, тренажеру, шафи з ДВП.

02 вересня 2013 року державним виконавцем з метою перевірки майнового стану боржника здійснено вихід до квартири АДРЕСА_4 та встановлено, що рухоме майно, на яке можливо звернути стягнення в квартирі відсутнє, про що складено відповідний акт державного виконавця.

26 вересня 2013 року відповідно до ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» постановою призначено оцінювача для участі у виконавчому провадженні, а 14 жовтня 2013 року разом з оцінювачем виходом за адресами АДРЕСА_5 і 30/18, кв.9 встановлено, що вдома нікого не було, тому оглянути майно боржника з метою складання відповідного звіту не було можливо.

21 листопада 2013 року до ВДВС надійшла ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя про встановлення заборони щодо здійснення реалізації квартири АДРЕСА_6, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1

19 грудня 2013 року повторним виходом державного виконавця та суб»єкта оціночної діяльності до квартири АДРЕСА_7, потрапити до квартири виявилося неможливим, про що складено відповідний акт.

17 грудня 2014 року суб»єктом оціночної діяльності складено звіт про оцінку майна на загальну суму 22 105 грн.

19 березня 2014 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме майно боржника, про що свідчить Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Цього ж дня державним виконавцем до управління ДВС ГУЮ в Донецькій області спрямовано заявку на реалізацію арештованого майна боржника, однак така заявка повернута без виконання в зв»язку з запровадженням КМУ та Міністерством юстиції України нової системи реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

07 травня 2014 року накладено арешт на кошти боржника та оголошено розшук його транспортних засобів.

04 серпня 2014 року на підставі ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій і 05 серпня 2014 року на депозитний рахунок ВДВС надійшли кошти, списані з рахунків боржника в розмірі 117,04 грн., за рахунок яких частково стягнуто витрати на проведення виконавчих дій.

25 грудня 2014 року здійснено вихід до квартири АДРЕСА_8 і встановлено, що боржник за даною адресою не проживає, місце його знаходження невідомо, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304 та ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці,зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41,43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

Ці обставини спростовують доводи, викладені в поданій до суду скарзі.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що дії державного виконавця є законними і такими, що не порушують права та інтереси банку, тому підстав для визнання протиправною та скасування винесеної 29 грудня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Орджонікідзевського району міста Маріуполя ОСОБА_2 постанови серії ВП № 38921054 про повернення вказаного виконавчого листа банку, не має.

При цьому суд відхиляє доводи представника банку про те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, який наведено у Додатку до розпорядження, до яких, зокрема, входить і місто Маріуполь, але за розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014 року було зупинено дію вищенаведеного розпорядження, тому за таких обставин на теперішній час Кабінетом Міністрів України не затверджено переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, у звязку із чим, у державного виконавця не було жодних правових підстав для прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, так як свідчать розпорядження Кабінету Міністрів України № 715-р від 13.08.2014 року та накази Міністерства юстиції України № 1968/26268 від 24 листопада 2014 року і № 1849/5 від 05.11.2014 року територією проведення антитерористичної операції є вся Донецька і Луганська області. А наказ Міністерства юстиції України № 1849/5 від 05 листопада 2014 року прийнятий на виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» свідчить, що до затвердження та введення в дію акта Кабінету Міністрів України, яким визначено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, дія цього наказу, а саме - щодо юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, місцезнаходженням/ місцем проживання яких є територія проведення антитерористичної операції, поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, місцезнаходженням/ місцем проживання яких є Донецька та Луганська області.

Не заслуговують на увагу посилання банку про те, що кредитний договір між банком та боржником укладений в національній валюті гривні, тому на спірні правовідносини не поширюються норми Закону України від 03 червня 2014 року № 1304, так як ці посилання спростовуються договором іпотеки № 66 43287, укладеним між банком та ОСОБА_1 31 липня 2008 року, пункт 1.1. якого свідчить про те, що предметом даного договору є квартира АДРЕСА_9 в забезпечення зобов»язань за кредитним договором на суму 50 000 тис.дол. США тобто на забезпечення зобов»язань, наданих в іноземній валюті (а.с.23).

Так як оскаржувану постанову ВДВС від 29 грудня 2014 року банк отримав лише 06 січня 2015 року, що підтверджується № 114/45 вхідної кореспонденції, тому такий строк банком не пропущений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11,18, п.5 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, ст.386-388 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за № 1304, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги публічного акціонерного товариства Першого Українського міжнародного банку на дії посадових осіб Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі в 5-дений строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при її розгляді в 5-дений строк з дня отримання його копії.

Суддя ________________________