УхвалА

іменем україни

10 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

ПоповичО.В., Которуна В.М., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання незаконним списання грошових коштів з рахунку та стягнення незаконно списаних коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, та з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») по списанню з поточного валютного рахунку позивача № НОМЕР_1 грошових коштів у сумі 1 114,09 доларів США; стягнути зазначену суму з ПАТ «Фідобанк», як незаконно списану, на користь позивача.

Позивач зазначив, що 13 січня 2010 року платіжним дорученням № 50 від 13 січня 2010 року на свій поточний рахунок № НОМЕР_1 позивач зарахував 555,15 доларів США для поповнення поточного рахунку. 15 лютого 2010 року платіжним дорученням № 64 від 15 лютого 2010 року зарахував ще 558,94 доларів США за аналогічним призначенням, всього 1 114,09 доларів США.

06 червня 2014 року позивач звернувся до ПАТ «Фідобанк» з письмовою заявою про повернення з його поточного рахунку № НОМЕР_1 внесених ним коштів у розмірі 1 114,09 доларів США. Відповідач відмовився видати зазначені кошти, повідомивши, що ПУАТ «Фідобанк» є повним правонаступником всіх прав та обов'язків АТ «Ерсте Банк» та надав завірені копії меморіальних ордерів з яких вбачається, що грошові кошти з поточного рахунку ОСОБА_4 було направлено на сплату основної заборгованості та відсотків за договором № 014/3731/5/15303.

Такі дії банку, на думку позивача, є незаконними, оскільки вважає, що на час виникнення правовідносин простроченої заборгованості перед банком він не мав, а списані кошти не були зараховані на валютні рахунки для погашення кредиту відповідно до умов кредитного договору.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4. відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів незаконне списання грошових коштів з його рахунку, а також погашення заборгованості за кредитним договором, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014/3731/5/15303, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредит у розмірі 28 725 доларів США на строк до 14 травня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом від 11,5 відсотків річних протягом першого року користування кредитом до 8,5 відсотків річних протягом сьомого року користування кредитом (т. 1 а.с.10-12).

Згідно п. 6.7. зазначеного Договору позичальник ОСОБА_4, на підставі ст.1071 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», надає право кредитору, у разі порушення умов кредитного договору в частині повернення кредиту, сплати відсотків, комісій, штрафних санкцій здійснювати договірне списання коштів в сумі, що становить суму кредиту, відсотків, штрафних санкцій та інших грошових зобов'язань позичальника перед кредитором, збудь-яких рахунків позичальника, в тому числі відкритих в установах інших комерційних банків, без додаткових розпоряджень, та направити списані кошти на погашення заборгованості. Автоматичне списання коштів з поточного рахунку позивача із подальшим зарахуванням на внутрішньобанківськи рахунки з метою погашення кредиту та процентів не суперечить вимогам ст.ст. 1071 та 1072 ЦК України та умовами кредитного договору, зокрема п.6.7.

15 травня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір № 032/1600/155 на відкриття та ведення поточного рахунку, відповідно до умов якого Банк відкриває поточний рахунок в доларах США та виконує операції за ним згідно з розпорядженнями Клієнта.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/3731/5/15303, станом на 15 січня 2010 року та 15 лютого 2010 року позивач повинен був сплатити суму основної заборгованості за кредитним договором та проценти за користування кредитом.

Із змісту позовної заяви, змін до позовної заяви, позивачем не оспарювалось погашення заборгованості за кредитним договором та припинення кредитного договору у зв'язку з погашенням заборгованості. Позивачем не доведено факт погашення кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що автоматичне списання коштів з поточного рахунку позивача із подальшим зарахуванням на внутрішньобанківські рахунки для погашення кредиту та процентів передбачено п. 6.7 кредитного договору № 014/3731/5/15303, і позивачем не доведено факт погашення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб. Поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року, відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Попович

В.М. Коротун

А.В. Маляренко