Справа № 761/7084/14-ц
Провадження №2/761/139/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 травня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Решетнік Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовній заяві позивач просить: визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 1 від 14.08.2007 року, укладений ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк»; визнати недійсним договір іпотеки №61057 від 14.08.2007 року, укладений ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсиббанк».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.08.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого ОСОБА_3 було надано грошові кошти в розмірі 84 851,00 доларів США, строком до 14.08.2018 року, зі сплатою 13% річних. В якості забезпечення умов виконання даного договору 14.08.2007 року було укладено договір іпотеки №61057, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач, дані договори є недійсними, оскільки вони були укладені в момент, коли позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вони не обгрунтовані.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1, за умовами якого, ОСОБА_3 було надано кредитні кошти у формі невідновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в розмірі 84 851,00 доларів США, строком з 14.08.2007 року по 14.08.2018 року зі сплатою 13% річних (п.1.1., 1.2.2., 1.3.1. Договору).

В якості забезпечення виконання умов договору про надання споживчого кредиту 14.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки №61057.

Відповідно до п.1.1. Договору, Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 46,4 кв.м., що належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої КДНК Василевською О.П. від 19.11.2001 року за реєстровим №7-1264, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Договори підписані обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з їх умовами та розуміли їх.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №2 від 06.01.2015 року, що складений Київським міським центром судово-психіатричної експертизи, під час підписання Договору про надання споживчого кредиту №1 та Договору іпотеки №61057 від 14.08.2007 року, що укладені між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу, і за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що сторона позивача не надала суду належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволеннявимог про визнання недійсними договорів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 179, 208, 209, 212-218, 224-228, 294 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 225, 525, 526, 627, 628, 629, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договорів недійсними - відхилити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г.Притула