У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 1 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом, у якому зазначало, що 28 липня 2007 року між ним та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, просило задовольнити позов.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 1 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23003 грн 18 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 5990 грн 97 коп., заборгованості по процентах - 15 440 грн 63 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 1071 грн 58 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 28 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовна давність по вимогах, які були предметом розгляду, не пропущена, оскільки строк дії картки встановлено до березня 2013 року.

Однак повністю з такими висновками погодитися неможливо.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 5. 4 Правил користування платіжною карткою встановлено, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячно.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, останній платіж відповідачем здійснено у грудні 2009 року.

Задовольняючи позов, апеляційний суд погодився із наданим банком розрахунком заборгованості, із якого вбачається, що при визначенні останнім її розміру позивачем враховані суми по сплаті процентів, які мали бути внесені поза межами трирічного строку до подання позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач заявив про застосування позовної давності.

Вважаючи, що позовна давність не спливла, апеляційний суд не врахував наведеного, не встановив конкретних дат початку перебігу позовної давності по вимогах про стягнення процентів та щодо вимог про стягнення штрафу, не з'ясував, який розмір процентів підлягав сплаті в межах позовної давності.

Згідно п. п. 8. 6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Однак, вирішуючи питання про стягнення штрафу, апеляційний суд не зазначив з яким порушенням банк пов'язував виникнення у нього права на стягнення штрафу та коли таке порушення мало місце.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене ним рішення в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до цього суду.

В частині стягнення заборгованості по тілу кредиту рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права, оскільки відповідачем не надано доказів, що строк дії картки був встановлений інший ніж у наданих позивачем доказах на підтвердження цієї обставини. Картки в якій зазначено інший строк її дії відповідач не надав.

З огляду на те, що повернення отриманого кредиту, згідно умов договору, мало бути здійснене в строк закінчення дії картки (березень 2013 року), а позов подано у жовтні 2013 року, висновок апеляційного суду про те, що позовна давність щодо цієї вимоги не пропущена правильний.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 1 жовтня 2014 року в частині стягнення процентів за кредитом та штрафу скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до цього суду.

В іншій частині рішення апеляційного суду Херсонської області від 1 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник