У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,Мостової Г.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди недійсною, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі по тексту - КС «Аккорд») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 21 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був укладений договір про іпотечне кредитування, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 10 247,61 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2014 року.

Для забезпечення виконання вищевказаного договору в цей же день між ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був укладений іпотечний договір згідно якого, ОСОБА_6 передав в іпотеку банку домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 Білозерського району Херсонської області.

08 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_7 була укладена додаткова угода до договору про іпотечне кредитування, згідно якої ОСОБА_7 отримала кредит в розмірі 10 247,61 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 листопада 2017 року.

Оскільки боржник належним чином не виконував свої зобов'язання по оплаті передбачених кредитним договором платежів, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 31 серпня 2012 року складає 16 746,91 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 Білозерського району Херсонської області та виселити з нього відповідачів.

У грудні 2012 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звернулись до суду з зустрічним позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечне кредитування від 21 лютого 2008 року, укладену 08 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7, посилаючись на те, що вона її не підписувала та про її існування дізналась с судовому засіданні.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 11 березня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 21 лютого 2008 року, укладену між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати вказані вище рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення основного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечне кредитування, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_11 не було відомо про існування вказаної додаткової угоди та вона її не підписувала, що підтверджується висновком експертизи, а тому наявні підстави передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання її недійсною.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки ПАТ КБ «Приватбанк», визначаючи розмір заборгованості за договором про іпотечне кредитування, виходив із умов додаткової угоди, яка визнана судом недійсною, тому у суду були відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення .

Висновки судів відповідають вимогам матеріального й процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був укладений договір про іпотечне кредитування, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 50 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2014 року.

Для забезпечення виконання вищевказаного договору в цей же день між ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_7 та ОСОБА_10 був укладений іпотечний договір згідно якого, ОСОБА_6 передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 Білозерського району Херсонської області.

08 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_7 була укладена додаткова угода до договору про іпотечне кредитування, згідно якої станом на 08 вересня 2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит складає 10 247,61 доларів США.

Згідно заяви про продаж валюти від 08 вересня 2008 року ОСОБА_7 доручила ПАТ КБ «Приватбанк» продати 10 247,00 доларів США в рахунок перерахування коштів за договором про іпотечне кредитування від 21 лютого 2008 року.

Відповідно до висновків судової почеркознавчої експертизи № 3684 від 12 лютого 2014 року підпис від імені ОСОБА_7 на кожній сторінці додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 21 лютого 2008 року, укладеної між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 08 вересня 2008 року, а також підпис від імені ОСОБА_7 в заяві на продаж іноземної валюти, виконані не ОСОБА_7 а іншою особою.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частино першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що наявні підстави для визнання додаткової угоди від 08 вересня 2008 року до договору про іпотечний кредит недійсною, оскільки ОСОБА_7 не було відомо про існування даної угоди, так як вона її не підписувала, що підтверджено відповідним висновком експертизи та відповідно вказує на відсутність з боку ОСОБА_7 волевиявлення на укладення цієї угоди.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приатбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, оскільки суд розглядає справи в межах позовних вимог і на підставі наявних доказів у справі, а банк у своїх позовних вимогах посилається на додаткову угоду від 08 вересня 2008 року, як на підставу виникнення заборгованості за кредитним договором, яку ОСОБА_7 з банком не укладала, тому відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають встановленим у справі обставинам, судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник