Справа № 463/5045/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/3006/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Щербая В.П.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

встановила:

Оскарженим рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банку "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним довогором №LVXRRC04190068 від 08.05.2007 року в сумі 11438 (одинадцять тисяч чотириста тридцять вісім) гривень, 38 копійок.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не об'єктивно та однобоко розглянув справу, належним чином не з'ясував всі обставини справи. Вказано, що позивач звернувся до суду 27 березня 2014 року, а договір був укладений 08 травня 2007 року. Отже, позивач пропустив терміни щодо звернення до суду, чим порушив вимоги ст.257 ЦПК України, де зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судових повісток, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити у відсутності сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України.

При цьому судова колегія враховує, що ОСОБА_2 на виконання ухвали судді Апеляційного суду від 20.03.2015 року усунув недоліки апеляційної скарги та особисто сплатив судовий збір і відповідно подав від свого імені обґрунтування апеляційної скарги, яких раніше не було, тобто ним дооформлена апеляційна скарга, а подана раніше апеляційна скарга ОСОБА_3 була подана без мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої кількості, що були передані передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Встановлено, що 27.03.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 19721,89 грн., посилаючись на те, що відповідач відповідно до укладеного договору № LVXRRC04190068 від 08.05.2007 року отримав кредит у розмірі 1065.18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач допустив заборгованість в розмірі, що становить суму позову, не виконуючи взяті на себе зобов'язання належним чином, тому просив позов задоволити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 13.03.2014 р., яка становить 19721,89 грн.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору № LVXRRC04190068 від 08.05.2007 року отримав кредит по 8.05.2008 року у розмірі 1065.18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

Матеріалами справи встановлено, що заборгованість відповідача ОСОБА_2 по кредитному договору станом на 13.03.2014 року становить 19721,89 грн., та складається з: 5693,90 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом: - 26,10 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; - 13923,13 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафів: - 500,00грн. - траф (фіксована частина); -915,33 грн. - штраф (процентна складова).

В той же час суд встановив, що позивачем нараховано, непропорційно велику суму пені, відтак зменшує таку до суми боргу по процентах та по комісії, що становить 5719,19 грн., крім того суд відмовив в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу, оскільки позивачем не обґрунтовано нарахування штрафу в заявленому розмірі.

Відтак суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованостя по процентах за користування кредитом в сумі 5693,09, заборгованості по комісії в сумі 26,10 грн., та пені за несвоєчасне виконання збов"язання в сумі 5719,19 грн., що разом становить 11438,38 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, про стягнення заборгованості у розмірі 11438,38 грн з відповідача.

Позивач рішення суду не оскаржує.

Судова колегія погоджується з висновками суду з врахуванням наступного.

Встановлено, що представник відповідача посилався на пропуск строку позовної давності.

Суд вказав, що не вбачається порушення позивачем строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що позивач звернувся до суду 27 березня 2014 року, а договір був укладений 08 травня 2007 року і позивач пропустив терміни щодо звернення до суду, чим порушив вимоги ст.257 ЦПК України, де зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, судова колегія не приймає до уваги з врахуванням наступного.

Встановлено, що 19.05.2008 року був виданий судовий наказ про стягнення 1335 грн.76 коп. та в послідуючому 6.05.2011 року відповідачем проведено оплату частини заборгованості - 290,60 грн., що стверджено розрахунком заборгованості, а тому є підстави вважати, що відповідно до вимог ст.264 ЦК України, що 6.05.2011 року перебіг строку позовної давності перервався (а.с.5 зв.).

Відповідно позов подано 27.03.2014 року в межах трьохрічного строку позовної давності.

Інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.