РІШЕННЯ

Іменем України

13.03.2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Дзеньдзюра С.М.

при секретарі Гимон І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 600 000,00 грн., що еквівалентно 200 000,00 доларів США, а останній зобов'язався повернути ОСОБА_4 таку ж суму грошових коштів до 29.07.2013 року. На забезпечення виконання вказаного договору позики 29.01.2013 року між відповідачем ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_4 прийняла в іпотеку належну ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивачі стверджують, що дружина ОСОБА_2 усупереч ст. 65 СК України не давала письмової згоди на укладення договору позики її чоловіком ОСОБА_3 За відсутності згоди дружини позичальника, позивачі просять визнати недійсними договір позики грошових коштів у розмірі 1 600 000,00 грн. та договір іпотеки від 29.01.2013 року, та скасувати державну реєстрацію права власності.й

У судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 не з'явились, не повідомили про причини неявки, хоч належно повідомлені про час та місце слухання справи, наслідки неявки.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Тому суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та заперечення на позов. У представленому запереченні відповідач ОСОБА_4 зазначала, що договір позики не створює обов'язків для інших осіб, крім сторін за цим правочином, а при укладенні договору позики чинним законодавством не передбачено обов'язкової письмової чи нотаріально посвідченої форми вираження згоди подружжя. Зобов'язання позичальника ОСОБА_3 за договором позики не створюють обов'язків для його дружини позивачки ОСОБА_2, оскільки даний договір позики укладений не в інтересах сім'ї та грошові кошти за правочином також використовувались не в потребах сім'ї.

Представник відповідача відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду пояснення в яких позов заперечив. Зазначив, що поданий позов до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції є безпідставним, оскільки відділом не приймалось жодних рішень, що є предметом оскарження у даній справі. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 14172287 від 03.07.2014 року приймалося державним реєстратором прав на нерухоме майно Дахно А.М. Державної реєстраційної служби України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, при цьому зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність втановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений письмовий договір позики, згідно якого ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_3 прийняв у власність грошові кошти у розмірі 1 600 000,00 грн., що еквівалентно 200 000,00 доларів США, і зобов'язався повернути ОСОБА_4 таку ж суму грошових коштів до 29.07.2013 року.

29.01.2013 року з метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань позичальника за вказаним вище договором позики, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_4 прийняла в іпотеку належне ОСОБА_1 на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Із аналізу вказаних норм вбачається, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у позику грошових коштів і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору.

На переконання суду, відносини кредиту є лише формою договору позики, де позикодавцем виступає банк або інша фінансова установа (кредитодавець). Тому суд дійшов висновку, що договір позики грошей не є формою розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя. Сам по собі договір позики є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, - як сторони договору.

Крім того, судом також встановлено, що грошові кошти, одержані ОСОБА_3 в позику на підставі відповідного договору від ОСОБА_4 не використовувалися на потреби сім'ї.

У постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-88цс12 зазначено, що договір укладений одним із подружжя, створює обов'язок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сім'ї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сім'ї. Якщо договір одним із подружжя укладено не в інтересах сім'ї, він не створює обов'язку для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається та відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх судів України.

Оскільки в даному випадку майно, одержане за вказаним договором відповідачем ОСОБА_3, не було використане в інтересах сім'ї, то і договір не можна вважати таким, що укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, а тому такий правочин не створює обов'язків для другого з подружжя. А відтак підстав для застосування положень норми ч. 4 ст. 65 СК України та, відповідно, задоволення позову і визнання недійсними оспорюваних правочинів судом не вбачається.

У судовому засіданні було встановлено, що оспорювані правочини відповідають загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Враховуючи наведене, позов суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовити.

На рішення суду через Франківський районний суд м. Львова може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дзеньдзюра С.М.