Справа № 161/5704/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Провадження № 22-ц/773/1335/15 Категорія: 2 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів Антонюк К.І., Киці С.І.

при секретарі Кирилюку О.О.

з участю:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 липня 2015 року в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вищеназваним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій через неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обємі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами об'єктивно не доведено факт належності спірного будинковолодіння їм на праві власності.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на встановлених обставинах справи та нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому з ними погоджується і колегія суддів.

Судом встановлено, що 26 березня 2014 року між ОСОБА_7 та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 28 «б» по вул. Мисливській в м. Луцьку Волинської області, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за № 363 (а.с. 38-40).

Право власності на вказане будинковолодіння зареєстровано за відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Також встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8, Луцька міська рада про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, застосування правових наслідків недійсності правочину, визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задоволено частково.

Визнано житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Мисливська, 28 б в м. Луцьку обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4Д, та визнано за ними право власності на ? частку за кожним у майні подружжя.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Мисливська, 28 б у м. Луцьку, який укладений 26 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за № 363.

Сторони повернуто в попереднє становище: зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 повернути ОСОБА_7 житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Мисливська, 28 «б» у м. Луцьку, а ОСОБА_7 повернути ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 кошти в сумі 110 000 грн.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Мисливська, 28 «б» у м. Луцьку, який укладений 26 березня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8, і зареєстрований в реєстрі за № 362.

Сторони повернуто в попереднє становище, зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 повернути ОСОБА_7 земельну ділянку по вул. Мисливська, 28 «б»у м. Луцьку, а ОСОБА_7 повернути ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 кошти в сумі 39 500 грн.

Зобовязано ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користуванні земельною ділянкою по вул. Мисливська, 28 «б» у м. Луцьку та усім належним йому майном.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 09 квітня 2015 року вищезгадане рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, застосування правових наслідків недійсності правочину, визнання житлового будинку обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

22 липня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі рішення апеляційного суду залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і не передбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням.

Ст. 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обовязку заінтересована особа має право предявити позов про витребування цього майна.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що позивачами обєктивно не доведено факт належності їм на праві власності спірного будинковолодіння або іншого права відповідно до договору або закону, з урахуванням обраного останніми способу захисту порушеного права, правові підстави для задоволення позову, в зазначеному випадку, відсутні.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 липня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді