У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа: ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, за касаційною скаргою відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ДП «НЕК «Укренерго»), відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ВП «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив поновити йому строк на звернення до суду з даним позовом; визнати незаконним та скасувати наказ від 20 січня 2014 року № 14-к про припинення з ним трудового договору, виданого директором ВП «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго» ОСОБА_7; поновити його на посаді водія автотранспортних засобів служби механізації та транспорту ВП «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго»; стягнути з ДП «НЕК «Укренерго» на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 103 170,70 грн; стягнути з ДП «НЕК «Укренерго» на його користь моральну шкоду в розмірі 30 тис. грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 09 червня 2015 року про виправлення описки, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ керівника ВП «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго» від 20 січня 2014 року №14-к «Про припинення трудового договору». Поновлено ОСОБА_6 на посаді водія автотранспортних засобів служби механізації та транспорту ВП «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго» з 20 січня 2014 року. Стягнуто із ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 61 930,10 грн. Стягнуто із ДП «НЕК «Укренерго» на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 500 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ВП «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд, виходив з того, що звільнення ОСОБА_6 було проведено з порушенням порядку звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП, оскільки таке звільнення може бути проведено лише за наявності стійкої втрати працездатності та встановлення групи інвалідності за висновком МСЕК, що унеможливлює роботу позивача на відповідній посаді. Дійшовши висновку, що звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 235 КЗпП України поновив останнього на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, вирішуючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходив з того, що відповідачем заподіяно було позивачу моральну шкоду, яка полягає в його душевних стражданнях у зв'язку з протиправною відносно нього поведінкою, душевних стражданнях, які він зазнав і зазнає у зв'язку з незаконним звільненням з роботи, а також діями відповідача, що призвели до позбавлення позивачем можливостей реалізації своїх прав, звичок і бажань.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що на підставі наказу № 32к від 03 серпня 1998 року, ОСОБА_6 був прийнятий на роботу за переведенням до Дніпропетровських МЕМ на посаду тракториста 6-го розряду в службу механізації і транспорту. Згідно наказу № 4к від 04 січня 2000 року позивач переведений на посаду машиніста бульдозера 5-го розряду служби механізації і транспорту, а наказом № 64к від 18 квітня 2000 року - на посаду водія автомобіля 2-го класу зазначеного підрозділу. 01 серпня 2002 року ОСОБА_6 присвоєно перший клас водія, відповідно до наказу № 96-к, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.16-18, т. 1).

Як вбачається з медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду у відокремленому структурному підрозділі «Клініка медичної академії» Дніпропетровської медичної академії від 01 квітня 2013 року (а.с. 63, т. 1) позивачеві видано медичну довідку про його придатність для роботи за професією водія до 01 вересня 2013 року з рекомендацією повторного медогляду.

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 пройшов медичний огляд повторно у цьому ж закладі охорони здоров'я, за результатами якого 07 жовтня 2013 року позивачу було видано медичну довідку про непридатність його для роботи за професією водія, з рекомендацією, що на період до встановлення групи інвалідності, пов'язаної з профзахворюванням, він може працювати без шкідливих умов праці (а.с. 21 зворот, 64, т. 1).

21 жовтня 2013 року директором відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» були видано наказ № 340 «Про недопуск до роботи ОСОБА_6 водієм автотранспортних засобів СМтаТ», з яким останній був ознайомлений під підпис, та наказ № 341 «Про результати періодичного медогляду» (а.с.25, 66, т. 1), відповідно до якого встановлено допускати ОСОБА_6 до роботи лише згідно рекомендацій, визначених у медичній довідці, тобто до роботи без шкідливих умов праці.

Позивачу пропонувались наявні на підприємстві вакансії, про що були складені відповідні протоколи (а.с.73-78, т. 1).

Відповідно до виписки з протоколу засідання профспілкового комітету від 20 січня 2014 року № 52, була надана згода на звільнення ОСОБА_6 на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, перешкоджаючого продовженню цієї роботи (з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менш середньомісячного заробітку) (а.с.15, 79, т. 1).

Наказом відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» від 20 січня 2014 року № 14-к позивач був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я (а.с.14, т. 1). З наказом про звільнення ОСОБА_6 було ознайомлено під особистий підпис, копію якого він отримав 20 травня 2014 року.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року (а.с. 11-12, т. 1) у справі за позовом ОСОБА_6 до відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго», третя особа - директор ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Із роз'яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв'язку з нездатністю забезпечити залежну дисципліну праці у відповідній структурі.

Не можна визнати законним звільнення з цих підстав лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором. Проте у випадках, коли згідно з законодавством виконання певної роботи допускається після надання в установленому порядку спеціального права (водії автомобільного та електротранспорту тощо), позбавлення цього права може бути підставою для звільнення працівника з мотивів невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі з додержанням правил ч.2 ст. 40 КЗпП.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд, в порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України, не встановив в повному обсязі фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог із скасуванням рішення суду першої інстанції. Зокрема, вирішуючи спір по суті позовних вимог, апеляційний суд не звернув уваги, що позивачем було заявлено вимогу про поновлення строку на звернення з даним позовом, оскільки за змістом ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутись до суду з заявою про вирішення спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З матеріалів справи вбачається, що копію наказу про припинення трудового договору позивач отримав 20 січня 2014 року (а.с. 14, т. 1), а також звертався до роботодавця з заявою про надання йому копії цього наказу 06 лютого 2014 року для звернення до суду (а.с. 14 зворот), а з даним позовом звернувся до суду у грудні 2014 року.

Розглядаючи позовні вимоги апеляційний суд не визначився належним чином, з суб'єктним складом відповідачів, зокрема, не з'ясував чи є на момент розгляду справи відокремлений підрозділ «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго» юридичною особою, чи є структурним підрозділом без створення юридичної особи, оскільки зі змісту п. 3.1 Положення про відокремлений підрозділ «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» ДП «НЕК «Укренерго», затвердженого директором ДП «НЕК «Укренерго» 26 грудня 2012 року (а.с. 178-182, т.1) вбачається, що Дніпропетровські МЕМ є відокремленим підрозділом ДП «НЕК «Укренерго» без статусу юридичної особи та діють від імені ДП «НЕК «Укренерго», здійснюють господарську діяльність згідно з чинним законодавством України, Статутом ДП «НЕК «Укренерго» та цим Положенням.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ч. 3 ст. 95 ЦК України).

З огляду на викладене, апеляційному суду необхідно визначитись, чи є підстави для закриття провадження у даній справі, при цьому взяти до уваги рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року (а.с. 11-12, т. 1).

Вирішуючи спір щодо незаконності звільнення позивача з підстав, передбачених п. 2 ст. 40 КЗпП України, апеляційний суд зазначив, що відповідачем не виконано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» щодо направлення позивача на МСЕК чи до лікувального закладу з метою подальшого встановлення стійкої втрати працездатності та групи інвалідності за відповідним висновком МСЕК, залишивши поза увагою, що підставою припинення трудового договору з позивачем було виявлення невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи за певною професією, в той час як положення згаданої Постанови враховують при звільненні з підстав, передбачених п. 5 ст. 40 КЗпП України, які є визначальними для припинення трудового договору з цих підстав.

Колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду повинно бути скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який повинен урахувати зазначене та вирішити справу відповідно до викладених обставин.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відокремленого підрозділу «Дніпропетровські магістральні електричні мережі» Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук