Справа № 297/462/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Боротей А.Е., з участю прокурора Міндак В.В., розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом Берегівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Берегівської центральної районної лікарні до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину,

встановив:

Берегівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Берегівської центральної районної лікарні звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 1465 грн. зазначивши, що ОСОБА_2 унаслідок отриманих тілесних ушкоджень 08.11.2013 року від ОСОБА_1, в період з 08.11.2013 року по 18.11.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Берегівської ЦРЛ, яка фінансується за рахунок бюджетних коштів. Згідно довідки Берегівської ЦРЛ від 11.02.2015 року №115/01-25 вартість лікування потерпілого ОСОБА_2 становить 1465 грн.. Ухвалою Берегівського районного суду від 22.01.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України було закрите у зв'язку із примиренням винного з потерпілим, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. У зв'язку цим, прокурор посилаючись на норму ст.ст. 1166,1206 ЦК України просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 від злочину в розмірі 1465 грн. та судові витрати.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що ухвалою Берегівського районного суду від 22.01.2014 року кримінальне провадження відносно відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України було закрите у зв'язку із примиренням винного з потерпілим, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності. Потерпілий ОСОБА_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень з 08.11.2013 року по 18.11.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в Берегівській ЦРЛ, яка фінансується за рахунок бюджету. Згідно наданої довідки лікарні вартість стаціонарного лікування потерпілого протягом десяти днів коштує 1465 грн., тому на підставі ст.ст. 1166,1206 ЦК України, ст. 121 Конституції України прокурор просила стягнути з ОСОБА_1 вказану вартість лікування потерпілого.

Представник Берегівської ЦРЛ в судове засідання не з'явився, головний лікар подав суду лист, згідно якого Берегівська ЦРЛ підтримує позов Берегівського міжрайонного прокурора та просив справу розглянути без участі представника лікарні (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він повністю визнає свою вину та розуміє наслідки його протиправних дій по відношенню до сина та нанесення йому тілесних ушкоджень, однак його син не знаходився на стаціонарному лікуванні в Берегівській ЦРЛ протягом десяти днів. 08.11.2013 року після нанесення ним тілесних ушкоджень синові, останній звернувся у лікарню за медичною допомогою та він був оглянутий лікарем, встановлено йому шийний бандаж і отримав крапельницю, після чого того ж дня син пішов додому. Всі медикаменти син придбавав за власні кошти, тому лікарня не понесла таку суму витрат, яка зазначена в довідці лікарні. Відповідач заперечував, що 09.11.2013 року та 10.11.2013 року сину вводили крапельницю, а також, що 11.11.2013 року, 13.11.2013 року, 15.11.2013 року, та 18.11.2013 сина оглядав лікар. Дані обставини йому відомі зі слів сина ОСОБА_2.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що 08.11.2013 року його побив батько та він звернувся в міліцію із заявою про скоєння злочину. В міліції йому стало погано та він пішов у лікарню. В лікарні йому зробили рентгенологічне обстеження, поклали на шию бандаж і ввели крапельницю, після чого він пішов додому. Лікар казав йому про необхідність залишитися в лікарні під наглядом, однак він не погоджувався, почував себе значно краще і пішов додому. Наступного дня він знову прийшов у лікарню, оскільки його направили для проходження експертизи з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та допускає, що того дня він отримав ще одну крапельницю, однак більше він у лікарню не ходив, лікарем не оглядався. Всі медичні препарати він купляв за власні кошти. Аналіз крові від нього 11.11.2013 року та 18.11.2013 року не брали, лікарем чотири рази не оглядався.

Свідок ОСОБА_3 в суді показав, що 08.11.2013 року батько побив його брата та останній звернувся в лікарню за медичною допомогою. Того ж дня брат прийшов додому з лікарні, йому поклали бандаж та на стаціонарному лікуванні не перебував.

Свідок ОСОБА_4 в суді показала, що після конфлікту, який стався в їхній сім'ї, її син ОСОБА_2 знаходився у лікарні один або два дні. Перший день йому зробили рентген, встановили бандаж та ввели крапельницю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що вона є співмешканкою ОСОБА_2 та коли батько побив його вони разом пішли в лікарню. Лікар виписав ОСОБА_2 крапельницю та шийний фіксатор, вона ходила в аптеку та купляла все необхідне. Всього ОСОБА_2 отримав один або дві крапельниці та більше в лікарню не ходив.

Заслухавши пояснення прокурора, відповідача, допитав свідків та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою Берегівського районного суду від 22.01.2014 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України було закрите у зв'язку і примиренням винного з потерпілим, звільнивши його від кримінальної відповідальності (а.с. 5-6).

Згідно вказаної ухвали 08 листопада 2013 року біля 08:45 години, ОСОБА_1 знаходячись на подвір'ї будинку АДРЕСА_1, в ході сварки із сином ОСОБА_2, умисно схопив останнього руками за шию та повалив на землю, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Так, відповідно до наданої інформації Берегівської центральної районної лікарні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 08.11.2013 року по 18.11.2013 року, строком 10 днів. Вартість лікування ОСОБА_2 склала 1465 грн.. Вартість одного ліжко-дня становить 146,50 грн. (а.с. 4).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

З наданої медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 №9714 вбачається, що останній був госпіталізований 08.11.2013 року, про ще є відповідна запис лікаря у медичні картці (а.с. 55). Згідно щоденника хворий оглядався лікарем 11.11.2013 року, 13.11.2013 року, 15.11.2013 року та 18.11.2013 року, що підтверджується також відповідними записами лікаря (а.с. 60-61).

З листка лікарських призначень вбачається, що ОСОБА_2 08.11.2013 року, 09.11.2013 року, 10.11.2013 року проводилося внутрішньовенне краплинне введення розчину (а.с. 57).

Крім того, 11.11.2013 року та 18.13.2013 року ОСОБА_2 був направлений на клінічні аналізи крові, про є відповідні направлення, виконані аналізи та відповідні записи у журналах реєстрації аналізів і їх результатів (а.с. 62-63,66-69).

Також згідно журналу запису рентгенологічних досліджень, магніторезонансних томографій ОСОБА_2 08.11.2013 року виконано рентгенологічне дослідження у зв'язку із ЗЧМТ (запис №4642) та 18.11.2013 року (запис №62) (а.с. 70-75).

18.11.2013 року хворий ОСОБА_2 після пройденого лікування в задовільному стані був виписаний додому (а.с. 60,61,65).

Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, наданими письмовими доказами - медичною документацією повністю підтверджується, що ОСОБА_2 з 08.11.2013 року по 18.11.2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Берегівській ЦРЛ з діагнозом забій, дисторсія шийного відділу хребта з радикулярним синдромом.

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, оскільки ці особи є родичами відповідача, а ОСОБА_5 є співмешканкою потерпілого від злочину ОСОБА_2, та ці особи у зв'язку із родинними зв'язками із відповідачем давали покази з метою сприяння уникнення від цивільно-правової відповідальності відповідача.

За таких обставин суд вважає, що позов Берегівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Берегівської центральної районної лікарні про стягнення з ОСОБА_1 витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в розмірі 1465 грн. є підставним та його слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 45, 59, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, ст. 121 Конституції України, ст.ст. 1166,1206 ЦК України,

рішив:

Позов задовольнити.

Сягнути з ОСОБА_1 в користь держави в особі Берегівської центральної районної лікарні (, розрахунковий рахунок:4109 в ГУДКС України у Закарпатській області, МФО812016) 1465 (одна тисяча чотириста шістдесят п'ять) гривень витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Гал Л. Л.