АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у листопаді 2013 року.

Зазначав, що у період з 07.10.1994 року по 15.08.2011 року перебував у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя ними були придбані будівельні матеріалами для незакінченого будівництва нового житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Козіївка на суму 190 635,60 грн., меблі та інше майно домашнього вжитку, вартість якого, відповідно до доданих документів, складає - 50 011,85 грн. та легковий автомобіль, HYUNDAI, TUCSON, 2007 року випуску, що був придбаний сторонами в кредит у 2007 році на підставі кредитного договору № 490053155. На момент припинення шлюбних відносин кредит за придбаний автомобіль не був виплачений та станом на 10.03.2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становила 13 472,08 дол. США.

На сьогоднішній день вказаний автомобіль реалізований банком, а кошти від його реалізації були направлені на погашення кредиту. Однак у період з січня 2011 року по березень 2012 року позивач за рахунок своїх особистих коштів сплачував заборгованість за автомобіль, що був придбаний подружжям в 2007 році, за кредитні кошти, на підставі кредитного договору № 490053155. Загальний розмір сплачених позивачем особистих коштів, що підтверджується довідкою з банку та квитанціями, які додаються, становив: 4 179, 64 дол. США.

Враховуючи викладене просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 53 730,97 грн. за виплату кредиту на автомобіль після розірвання шлюбу, визнати право спільної власності за кожним із подружжя на 1/2 частину будматеріалів, загальна вартість яких 215 846,00 грн. та визнати право спільної власності за кожним із подружжя на 1/2 частину рухомого майна (меблі тощо) вартістю 50 011, 85 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за сторонами право спільної часткової власності по 1/2 частині кожному на будівельні матеріали, використані для будівництва нового житлового будинку, будівлі душової та туалетногого приміщень, металоконструкцій за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Козіївка, загальною площею 2010,0 кв.м. та по 1/2 частині кожному на рухоме майно зазначене в резолютивній частині.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошових коштів в розмірі 53 730,97 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у період з 07.10.1994 року по 15.08.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Під час перебування сторін у шлюбі, 06.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №490053155, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 23 026,91 доларів США з відсотковою ставкою 13% річних, з датою повернення кредитних коштів 06.12.2014 року.

Відповідно до п.2.4. Кредитного договору цільове використання кредиту -придбання транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ВАТ «ЛуАЗ» №КР-_59/НС від 16.11.2007 року - «Hyundai-Tucson», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний НОМЕР_3.

За вказаним кредитним договором виникла заборгованість у зв'язку з чим, на підставі акта приймання-передачі автомобіля від 30.03.2012 року, ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 автомобіль «Hyundai-Tucson», 2007 року випуску, чорного кольору, реєстраційний НОМЕР_2.

Згідно листа ПАТ «Альфа-Банк» №28556-23.1-б/б від 07.04.2014 року, 30.03.2012 року транспортний засіб було реалізовано за 13 366,00 доларів США. Зазначені кошти надійшли на рахунок НОМЕР_4 та були зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором №490053155.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначав, що у період з січня 2011 року по березень 2012 року, тобто після припинення шлюбних відносин до реалізації автомобіля, він за рахунок своїх особистих коштів сплачував заборгованість на підставі кредитного договору № 490053155. Оскільки зазначений договір був укладений в інтересах сім'ї, то і зобов'язання за укладеним договором повинні виконуватись спільно, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь 53 730,97 грн., що складає половину від сплаченої ним суми на погашення кредиту за вказаний період.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що зазначений автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року встановлено, що автомобіль був придбаний за кредитним договором ОСОБА_2 06.12.2007 року, перебував у заставі і оскільки виникла заборгованість, автомобіль було реалізовано та за актом приймання-передачі від 30.03.2013 року передано ОСОБА_4 Враховуючи вищенаведене автомобіль "Хюндай.Туксон" не є спільною власністю подружжя, а тому відсутні підстави для задоволення вимог в цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи у 2013 році ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якого просила в порядку розподілу спільного майна, поділити майно набуте позивачем за час шлюбу з відповідачем, виділити їй та визнати за нею право власності на 2/3 квартири АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 2010 квадратних метрів, що розташована в с. Козіївка, Обухівського району, Київської області, будинок, загальною площею 51 квадратний метр, що розташований в с. Красне перше, Обухівського району Київської області. Виділити та визнати право власності за ОСОБА_2 на автомобіль «Hyundai-Tucson», 2007 року випуску, квартиру, загальною площею 42,90 квадратних метри, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Шевченківського районного суду від 12.12.2013 року, яке набрало законної сили 30.12.2013 року, позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частину земельної ділянки у селі Козіївка.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В рішенні Шевченківського районного суду від 12.12.2013 року встановлено, що у зв'язку з реалізацією автомобіля Hyundai-Tucson», 2007 року випуску, чорного кольору, вказаний автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки автомобіль не є предметом майна, що підлягає розподілу, не є спільною сумісною власністю подружжя, придбавався на ім'я позивача, яким особисто отримано кредитні кошти на придбання такого автомобіля, тому кошти отримані за кредитним договором не є спільним майном подружжя.

Суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову в цій частині внаслідок відсутності зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором, який не можна вважати таким, що укладався в інтересах сім'ї.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: