Дата документу 20.05.2015
Провадження № 2/334/437/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Нестеренко Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського округу Морозова Вікторія Миколаївна, приватний нотаріус Запорізького міського округу Погосян Юлія Арсенівна, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на житлову кімнату, грошові вклади в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_9. Померлий ОСОБА_9 залишив заповіт, посвідчений 28.11.2012р. приватним нотаріусом Запорізького міського округу Морозовою В.М., яким заповідав належну йому частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 9/10 часток у рівних частках кожному, ОСОБА_3 - 1/10 частку. Грошові вклади у ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ АБ "Південний" заповідав ОСОБА_4, грошові вклади в ПАТ КБ "Правекс-Банк" заповідав ОСОБА_5, грошові вклади у ПАТ "Банк Форум" заповідав ОСОБА_6, всі належні предмети вжитку заповідав ОСОБА_5

Про наявність заповіту позивачі дізналися після звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька.

Позивачам також стало відомо, що відповідачка ОСОБА_4 скориставшись тим, що померлий, будучи людиною похилого віку, який страждає на тяжкі захворювання й матеріально не захищений, запропонувала йому при умові, що він залишить заповіт на належне йому майно на ім'я відповідачів, займатися вирішенням судового спору в його інтересах у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадщину, усунення від права на спадкування, та за зустрічним позовом про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно, яка перебуває на розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Крім того, ОСОБА_4 пообіцяла, що візьме частину матеріальних витрат на лікування ОСОБА_9.

Їх батько погодився на цю вкрай невигідно йому умову, так як відповідачі не були для нього близькими людьми, не мали з ним родинних відносин, а ОСОБА_4 проживає в іншій державі. Померлому було тяжко фізично й матеріально звертатися за юридичною допомогою, вирішувати питання пов'язані зі складанням правових документів, укладенням договорів про надання юридичної допомоги, сплаті судових витрат. ОСОБА_4 скористалася тяжкими обставинами, які склалися у батька позивачів, понудивши його таким чином позбавити позивачів спадщини.

Позивачі вважають, що оскаржуваний заповіт був складений померлим під впливом тяжких для нього обставин, а тому, у відповідності до ч.1 ст.233 ЦК України має бути визнаний судом недійсним.

З наведених підстав просять визнати недійсним заповіт, складений 28.11.2012р. і посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського округу Морозовою В.М., визнати за ОСОБА_2 і за ОСОБА_1 право власності за кожнимна ? частину житлової кімнати у квартирі АДРЕСА_1, та на ? частину банківських грошових вкладів за кожним з позивачів, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9

У судовому засіданні позивачі, їх представник підтримали позов, просили задовольнити у повному обсязі з наведених вище підстав, посилаючись в обґрунтування позову на те, що заповіт був складений під тиском відповідачки ОСОБА_4 і що у батька не було підстав позбавляти їх спадщини.

Відповідачі проти позову заперечували, вказуючи на його необґрунтованість, просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що постійно підтримувала стосунки з ОСОБА_9, його діти - позивачі у справі, залишилися проживати з матір'ю після розлучення батьків, і не підтримували з батьком тісних зв'язків, не проявляли турботи про нього, чим пояснюється зміст його заповіту. Не зважаючи на те, що за першим заповітом ОСОБА_9 мав намір заповісти все своє майно їй, вона не має жодних сумнівів щодо його вільного волевиявлення при складанні заповіту 28.11.2012р.

Відповідач ОСОБА_4 пояснила, що не мала жодних мотивів і не ніяким чином не впливала на волю ОСОБА_9 щодо розпорядження майном на випадок його смерті. При розгляді справи, на яку посилаються позивачі, ОСОБА_9 самостійно приймав участь у судових засіданнях, він був матеріально забезпеченою людиною.

Відповідач ОСОБА_5 пояснив, що підтримував з ОСОБА_9 тісні стосунки, допомагав йому, піклувався про нього, доводи позову вважає необґрунтованими.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити у зв'язку з його необґрунтованості.

Третя особа - приватний нотаріус Морозова В.М. в судовому засіданні пояснила, що заповідач ОСОБА_9 самостійно звернувся до неї з питання посвідчення заповіту. Він був високого зросту, кремезним і не виглядав, як людина, яка має тяжкі захворювання або потребує сторонньої допомоги. Заповідач мав свою чітко сформовану думку, вільно і ясно виражав своє волевиявлення щодо заповіту, що видно з його складної структури, яку запропонував заповідач. У ході підготовки та складання заповіту ОСОБА_9 нею було з'ясовано, що вимога заповідача про позбавлення спадщини дітей є категоричною і обов'язковою для заповідача, він наполягав на цьому. Всі доводи, на які посилаються відповідачі у позові, вважає суперечливими і необґрунтованими.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що батько позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 - ОСОБА_9померІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно, серія НОМЕР_1 (а.с.9), факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1, серія НОМЕР_2, і свідоцтвом про народження ОСОБА_20., серія НОМЕР_3, виданих бюро ЗАГС Октябрського району м. Красноярська (а.с.7-8).

Таким чином, відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9.

На момент смерті ОСОБА_9 належало на праві власності 19/50 частин комунальної квартири за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом №2434 про право власності на житло від 29.08.1994р., виданим виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів (а.с.14).

Згідно листа ПАТ КБ "Правекс-Банк" №1065/12-01-1БТ від 20.02.2015р., у банку на ім'я ОСОБА_9 було відкрито два вкладні рахунки, коштиз яких по закінченні строків дії договорів були перераховані на поточний рахунок, залишок грошових коштів на якому становить 8591,50 грн. (а.с.63-65).

Згідно листа ПАТ АБ "Південний" №84-10056БТ від 02.03.2015р., у банку на ім'я ОСОБА_9 було відкрито два поточних рахунки у доларах США, на одному з яких грошові кошти відсутні, на другому - залишок коштів становить 646,41 доларів США, та поточний рахунок у національній валюті, залишок коштів на якому становить 10692,84 грн. (а.с.75-83).

Згідно листа ПАТ КБ "Приватбанк" від 02.03.2015р., у банку на ім'я ОСОБА_9 відкрито шість рахунків у доларах США, на одному з яких залишок коштів становить 0,13 доларів США, та чотири рахунки у національній валюті, грошові кошти на яких відсутні (а.с.87-108).

Згідно листа ПАТ "Банк Форумвід 13.03.2015р., у банку на ім'я ОСОБА_9 було відкрито шість депозитних рахунків у національній валюті та три рахунки у доларах США, які закриті (а.с.131-139).

ОСОБА_9 звернувся 06.10.2014р. до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_9 (а.с.36).

ОСОБА_2 звернулася 23.09.2014р. до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якібюк Ю.А. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_9 (а.с.37).

Померлий ОСОБА_9 за життя склав заповіт, посвідчений 28.11.2012р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., зареєстрований в реєстрі за №2605, який є чинним, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (а.с.10).

Цим заповітом ОСОБА_9 заповідав належну йому частину квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 - 9/10 часток у рівних частках кожному, ОСОБА_3 - 1/10 частку. Грошові вклади у ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ АБ "Південний" заповідав ОСОБА_4, грошові вклади в ПАТ КБ "Правекс-Банк" заповідав ОСОБА_5, грошові вклади у ПАТ "Банк Форум" заповідав ОСОБА_6, всі належні предмети вжитку заповідав ОСОБА_5 Також заповідач вказав у заповіті, що свого сина ОСОБА_1. і свою дочку ОСОБА_2 він позбавляє спадщини (а.с.52).

Відповідно до ст. 1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1ст.1234 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальними правилами ЦК щодо недійсності правочинів. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину і однією з таких є: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

В якості правового обґрунтування визнання недійсним заповіту позивачі зазначають статтю 233 ЦК України. За правилами ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загрози банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.Особа, яка оскаржує правочин, має довестифакт збігу тяжких для сторони обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням сторони укласти угоду на вкрай невигідних для неї умовах, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

На підтвердження позовних вимог та заперечень сторони посилалися на показання свідків.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що була сусідкою ОСОБА_9 по комунальній квартирі. ОСОБА_9 був фізично міцною людиною як на свій вік, був матеріально забезпечений, добре харчувався, до нього часто приходили позичати гроші. Знає зйого слів та сама зробила висновок, що зі своїми дітьми він спілкувався не часто. З 1998 року по 2008 рік у нього ні син, ні дочкане з'являлися взагалі. Син ОСОБА_9 жив з ним не довго, вони посварилися, після чого він просив не впускати сина до його кімнати. Дочка за весь час приходила пару разів. Зі слів ОСОБА_9 знає, що він склав заповіт на ОСОБА_3 Він дав їй номер телефону ОСОБА_3 на випадок повідомити їй, якщо з ним щось станеться. Через місяць після смерті ОСОБА_9 його син зателефонував і дізнався про смерть батька, ще через місяць заявив про свої права на кімнату та вселився до неї.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що проживав по сусідству з ОСОБА_9, з яким до 2008 року протягом трьох років проживав його син ОСОБА_1 - позивач у справі, декілька разів бачив його дочку ОСОБА_2 ОСОБА_9 на дітей йому не скаржився, мав нормальне здоров'я, матеріально ніколи ні від кого не залежав, давав у позику гроші, постійно торгував медом. Зі слів ОСОБА_9 знав, що він почав судитися, в чому йому допомагала сестра, і після закінчення суду він мав переписати свою квартиру на сестру.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що проживає в с. Августинівка по сусідству з ОСОБА_3, до якої часто приїжджав в гості ОСОБА_9, а та в свою чергу також часто їздила до нього у м. Запоріжжя, між ними були близькі родинні стосунки, він називав її найближчою людиною, на дітей скаржився. З 2011 року ОСОБА_9 став приїжджати рідше.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що проживає в с. Августинівка по сусідству з ОСОБА_3, з ОСОБА_9 знайомий з 80-х років, той часто приїжджав до ОСОБА_3, з якою у них були близькі родинні стосунки. ОСОБА_9 розповідав про те, що син відбував покарання у місцях позбавлення волі, висловлювався, що самою близькою людиною вважає ОСОБА_3 З 2011 року ОСОБА_9 став набагато рідше приїжджати. ОСОБА_3 часто їздила до нього у м. Запоріжжя, свідок її підвозив до будинку ОСОБА_9 і забирав звідти. Про те, як ОСОБА_9 розпорядився своїм майном на випадок смерті, він не чув.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що разом з позивачем ОСОБА_1 допомагав ОСОБА_9 декілька разів встановлювати вулики, ремонтувати машину, займав гроші у ОСОБА_9, з 2003 року купляв у ОСОБА_9 мед, вино. Не чув, щоб ОСОБА_9 скаржився на здоров'я. За всі роки знайомства з ОСОБА_9 був у нього вдома декілька разів, приходив завжди разом з його сином, один раз прийшов сам повернути гроші, які брав у борг. Останній раз бачив ОСОБА_9 у 2014 році біля магазину, коли той торгував медом.

Надані позивачами копії виписного епікризу історії хвороби №67 про лікування ОСОБА_9, у віці 81 року, з 29.04.2011р. по 17.05.2011р. у терапевтичному відділенні Запорізького обласного госпіталю для інвалідів ВОВ (а.с.11), копії виписного епікризу історії хвороби №18.15 про лікування ОСОБА_9, у віці 83 років, з 01.11.2012р. по 19.11.2012р. у терапевтичному відділенні Запорізького обласного госпіталю для інвалідів ВОВ (а.с.13), свідчать про наявність у ОСОБА_9 ряду захворювань, зазначених у цих документах, однак доказів їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням ОСОБА_9 у заповіті, що оскаржується, суду не надано.

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні договорів банківського вкладу (рахунку), копій розписок, складених на ім'я ОСОБА_9 про отримання від нього у позику грошових коштів з відмітками про повернення (а.с.118-120), показань свідків,ОСОБА_9 був забезпеченою людиною, мав значну кількість грошових вкладів у банках України, надавав грошові кошти у позику, крім пенсії, розмір якої сторони не вважали за необхідне доводити у суді, він займався бджільництвом та отримував доходи від цієї діяльності, а тому доводи позивачів, що ОСОБА_9 бум матеріально незахищеною людиною, є необґрунтованими.

Позивачами не зазначено у позовній заяві і не надано суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_9 було тяжко фізично й матеріально звертатися за юридичною допомогою, вирішувати питання пов'язані зі складанням правових документів, укладенням договорів про надання юридичної допомоги, сплаті судових витрат, і він потребував того, щоб ОСОБА_10займалася вирішенням судового спору в його інтересах у іншій цивільній справі, а також того, що з цих підстав ним 28.11.2012р. був посвідчений спірний заповіт і що відповідачка ОСОБА_4 ініціювала складання ОСОБА_9 заповіту на свою користь і на користь інших відповідачів у справі.

Як зазначалося, відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітє особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті, тому він не може бути невигідним для заповідача.

Як вбачається зі змісту заповіту, заповідач ОСОБА_9 не обумовлював виникнення права на спадкування у осіб, які призначені у заповіті, наявністю певної умови, як пов'язаної, так і не пов'язаної з поведінкою цих осіб, що б відповідало змісту ст. 1242 ЦК України.

Фактично, позивачі вказують на те, що заповіт невигідний їм, оскільки складений на ім'я осіб, які не були для ОСОБА_9 близькими людьми, не мали з ним родинних відносин, чим ОСОБА_9 позбавив спадщини позивачів як спадкоємців першої черги за законом.

Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Та обставина, що син позивачки ОСОБА_2 є інвалідом дитинства, не впливає на дійсність складеного ОСОБА_9 заповіту.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Ні у заповіті, який складався ОСОБА_9 26.08.1997р. на ім'я ОСОБА_3 (а.с.117), ні у чинному заповіті, що оскаржується у даній справі, ОСОБА_9 не призначав позивачів у справі своїми спадкоємцями. Заповіт, що оскаржується, складений 28.11.2012р., заповідач помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, між складанням заповіту та смертю заповідача було півтора року, протягом яких заповідач не відмінив його і не вніс до нього зміни.

Суд вважає, що позивачі у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довели суду ті обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог, складання заповіту ОСОБА_9 під впливом тяжких для нього обставин є недоведеним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Оскільки підстав для визнання заповіту недійсним судом не встановлено, правові підстави для визнання за позивачами права власності на спадщину в порядку спадкування за законом також відсутні. З урахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського округу Морозова Вікторія Миколаївна, приватний нотаріус Запорізького міського округу Погосян Юлія Арсенівна, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на житлову кімнату, грошові вклади в порядку спадкування за законом, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна Т. Ф.