У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Кадєтової О.В.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1. Позивач посилався на наявність судового рішення, яке набуло чинності, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру та просив з урахуванням положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України позов задовольнити.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судове рішення апеляційного суду скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України, виходив з наявності підстав для виселення відповідача із спірної квартири на яку за судовим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки даний Закон не набув чинності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права, а саме Закону України №4953 від 29 травня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки спірна квартира відповідачем використовується як постійне житло, була передана в іпотеку за валютним кредитом та загальна площа квартири не перевищує розміру, встановленого цим Законом.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 15 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № SUGWGA, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 17 327,92 доларів США, а останній зобов'язався його повернути рівними частинами до 15 серпня 2018 року (а.с.5-7).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_7 зазначеного кредитного договору, 15 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_7 (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, за яким іпотекодавець надав іпотекодержателю предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8-10).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №SUGWGA від 15 серпня 2008 року в розмірі 27 266,58 доларів США, що еквівалентно 217 859,97 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 49,80 кв.м, житловою площею 29,40 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування, перебудови з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною яка встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної об'єктом оціночної діяльності. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.11-14).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Зі змісту ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону «Про іпотеку» вбачається, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Як роз'яснено у п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_6 повідомлення від 25 січня 2014 року №30.1.0.0/2-404 (а.с. 15) із вимогою як до поручителя добровільно звільнити передане в іпотеку нерухоме майно в тридцятиденний строк із дня отримання цієї вимоги на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яке остання отримала 04 лютого 2014 року (а.с. 17).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не надав належної оцінки наявним доказам у справі, не з'ясував фактичних обставин справи, не з'ясував чи розповсюджується на спірні правовідносини дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з огляду на те, що відповідач ОСОБА_6 зареєстрована за іншою адресою (АДРЕСА_2), в той час як предмет іпотеки, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та чи є спірне майно єдиним місцем проживання відповідача.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 19 серпня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник