Провадження № 2/127/7128/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

при секретарі Тонкопій Ю.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Григоренко С.В.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки, -

В С Т А Н О В И В:

07.10.2015 року ОСОБА_4 (надалі позивач), через свого представника ОСОБА_5 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» (надалі відповідач 1) та ОСОБА_3 (надалі відповідач 2), про визнання недійсним договору поруки.

Позов мотивовано тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем 2, який 23.07.2007 року, згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці розірвано. Позивач та відповідач 2 разом не проживають з кінця 2006 року. Після розлучення позивач поїхала на роботу в Португалію. ОСОБА_3 звернувся до позивача з проханням надати дозвіл на продаж спільної квартири АДРЕСА_1, яка належала позивачу та відповідачу 2 на праві спільної сумісної власності, і позивач надала таку згоду, що підтверджується її заявою. Квартира була продана та позивач кошти від її реалізації не отримала. 08.09.2006 року ОСОБА_3 уклав кредитний договір № 0 з АКІБ «УкрСиббанк» (на даний час ПАТ «УкрСиббанк») відповідно до якого банк надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 27800 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит не пізніше 7 вересня 2027 року згідно з графіком погашення кредиту, та сплачувати протягом 30 - ти календарних днів проценти за користування кредитом у розмірі 10,3 %. По закінченню зазначеного строку та кожного наступного місяця процентна ставка підлягла перегляду, а у випадку неповідомлення банком про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць, застосовується ставка, яка діяла в попередньому місяці. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа, погашення процентів відбувається з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який нараховані проценти. ОСОБА_3 з квітня 2014 року не здійснює платежі та має заборгованість, яка станом на 03.02.2015 року становить 19 919, 58 доларів США, з яких 17981, 11 доларів США - кредитна заборгованість, 1938, 47 доларів США - заборгованість по процентам. Умовами договору за порушення термінів повернення кредитних коштів та сплати процентів передбачено плату пені в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу, сума якого розраховується за кожен день прострочення, та станом на 03.02.2015 року становить 46, 48 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено договір поруки № 40513 від 08.09.2006 року, відповідно до умов якого позивач була зазначена як поручитель і була зобов'язана відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_3 зобов'язань по кредитному договору, тобто нести солідарну відповідальність. Позивач вказує на те, що договір поруки вона не підписувала, та не укладала, про існування договору поруки вона нічого не знала. Крім того жодних довіреностей на право підписання від свого імені вказаного договору поруки вона не видавала. Жодних зобов'язань, перед відповідачем 1 позивач не брала і не мала. Про договір поруки позивач дізналась, коли відповідач 1 звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості. В судовому засіданні у вказаній справі позивач зазначала, що договір поруки не підписувала і заявила клопотання про проведення почеркознавчої експертизи. Відповідно до висновку експерта від 22.06.2015 року № 194 - П, підпис у графі «Підтверджую Представник Сторони 2» у договорі поруки № 40513 від 08.09.2006 року ймовірно виконаний не гр. ОСОБА_4, підпис у графі «Поручитель» у договорі поруки № 40513 від 08.09.2006 року ймовірно виконаний не гр. ОСОБА_4 Вказаний висновок експерта жодним чином не суперечить поясненням позивача в тому, що позивач насправді не підписувала договору поруки, а навпаки доповнює її пояснення в цій частині і підтверджує їх.

Враховуючи викладені обставини, позивач, посилаючись на ст.ст. 202, 203, 207, 215 ЦК України, просила постановити рішення, яким визнати договір поруки № 40513 від 08.09.2006 року, який укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 недійсним. Також просила стягнути на її користь судові витрати по справі (судовий збір та витрати на правову допомогу).

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 підтримала заявлені перед судом позовні вимоги з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, просила позов задоволити в повному обсязі. Вказала що її довіритель під час розгляду справи № 127/2873/15 - ц не зверталась до відповідача 1 з зустрічним позовом про визнання договору поруки недійсним, а тому після набуття рішенням суду від 23.09.2015 року законної сили вирішила звернутись в іншому провадженні з таким позовом. У вказаній справі оспорюваний договір поруки на предмет дійсності не перевірявся. Додатково зазначила, що станом на час підписання договору поруки, в її довірительки була у гіпсі рука, внаслідок ДТП, що сталось незадовго до цього. Вказала, що гіпс з руки зняли у жовтні 2006 року в лікарні № 2.

В судовому засіданні представник відповідача 1 - Григоренко С.В., заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на свої письмові заперечення, зміст яких зводиться до того, що суд при ухваленні рішення зобов'язаний врахувати висновки рішення суду у справі № 127/2873/15 - ц, яким з позивача та відповідача 2 солідарно стягнуто борг. Установлена судовим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2015 року сукупність обставин для покладення на позивача ОСОБА_4, як поручителя солідарної відповідальності за повернення кредиту є преюдиційною та виключає можливість їх спростування в даному спорі, якщо судове рішення набуло законної сили та підлягає виконанню. Зазначене рішення про солідарну відповідальність з повернення кредиту, набуло законної сили 06.10.2015 року. У встановленому ЦПК України порядку позивач не оскаржив вказане рішення, що в свою чергу доводить про обізнаність, усвідомлення та згоду із зазначеним рішенням суду. Доводи ОСОБА_4 у цивільній справі № 127/2873/15 - ц, обґрунтовувались тими ж доводами, що на даний час є предметом розгляду у цій цивільній справі, та на даний час уже отримали свою оцінку в судовому рішенні в іншій цивільній справі, а як наслідок в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню і в цій цивільній справі, в якій беруть участь ті ж сторони. Представник також вказувала на те, що доказ на який посилається позивач, а саме висновок експерта від 22.06.2015 року за № 194 - П - не є належним та допустимим доказом, та не може слугувати обставиною, що має значення саме по вирішенню спірних питань в межах цієї цивільної справи, так як останню було проведено поза межами розгляду даної цивільної справи та наведена експертиза не місить категоричний висновок, а лише ймовірність існування певних обставин, до того ж належну оцінку даному висновку судом 1 - ї інстанції вже надано у справі № 127/2873/15 - ц. При укладенні оспорюваного договору сторонами було дотримано вимоги чинного законодавства, що обов'язкові для дійсності правочину, що підтверджується судовим рішенням у справі № 127/2873/15 - ц. Просила в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні відповідач 2 ОСОБА_3 з приводу вирішення вказаних позовних вимог поклався на розсуд суду. На запитання учасників судового розгляду зазначив, що він взагалі не пам'ятає обставин, при яких укладались договори позики та поруки, так само як і не пам'ятає обставини укладення договору іпотеки. Він не може зазначити, чи підписувала позивач у справі договір поруки чи не підписувала. Просив не стягувати з нього судові витрати. На всі інші запитання як суду так і представника позивача він зазначив, що абсолютно нічого не пам'ятає, так як пройшло 9 років часу.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, взявши до уваги заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності та взаємозв'язку, при вирішенні спору виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У цьому зв'язку судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2015 року у справі № 127/2873/15 - ц, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 08 вересня 2006 року в розмірі 18 975,10 доларів США, з яких: 17981,11 доларів США - кредитна заборгованість, 993,99 доларів США - заборгованість по процентам, а також 35,73 грн. - пені. Також вирішено, стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по процентам за кредитним договором № 0 від 08 вересня 2006 року в розмірі 944,48 доларів США, а також 10,75 грн. - пені за прострочення сплати процентів. (а.с. 41 - 46).

Як вбачається з наведеного рішення Вінницького міського суду, під час розгляду вказаної справи, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 зазначала про те, що «про кредитні зобов'язання колишнього чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_4 стало відомо після отримання копії позовної заяви. Шлюб між відповідачами розірвано 23 липня 2007 року. ОСОБА_3 звертався до ОСОБА_4 про надання дозволу на продаж квартири АДРЕСА_1, який нею був наданий. Від продажу квартири ОСОБА_4 грошей не отримала. Крім того, зазначила, що ОСОБА_4 ніколи зобов'язань перед позивачем не брала, жодних документів не підписувала і не могла підписувати, оскільки мала перелом правового плеча, а тому вимоги до себе вважає безпідставними. При цьому також вказувала, що оскільки кредит забезпечений квартирою, якою користується відповідач ОСОБА_3, то на неї і слід звертати стягнення». Вказані доводи аналогічні тим, які на даний час представник ОСОБА_4 зазначає як на підставу для задоволення позову.

Вказані доводи представника ОСОБА_4 під час розгляду справи № 127/2873/15 - ц, отримали свою оцінку, про що суд у своєму рішенні навів наступне:

08 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (згодом перейменоване на ПАТ «Укрсиббанк») та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 40513 відповідно до умов якого остання зобов'язалась перед банком відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору від 08 вересня 2006 року № 0. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів та сплату пені. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною (а. с. 14).

З врахуванням твердження відповідачки ОСОБА_4 про те, що договір поруки від 08 вересня 2006 року нею не підписувався та її письмового клопотання від 31 березня 2015 року, Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалою від 08 квітня 2015 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта від 22 червня 2015 року № 194-П, підпис у графі «Підтверджую Представник Сторони 2» у договорі поруки № 40513 від 08 вересня 2006 року ймовірно виконаний не гр. ОСОБА_4 Підпис у графі «Поручитель» у договорі поруки № 40513 від 08 вересня 2006 року ймовірно виконаний не гр. ОСОБА_4 Відповісти на питання в категоричній формі не представляється можливим

Суд при вирішенні справи № 127/2873/15 - ц дослідив ту обставину, що заперечуючи щодо підписання вказаного договору, відповідач вказує на травму правого плеча, надавши виписку із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 5620, наданою Міською клінічною лікарнею швидкої допомоги 30 березня 2015 року, відповідно до якої остання в період з 01 липня 2006 року по 14 липня 2006 року проходила лікування. Діагноз: закритий перелом вивих головки правого плеча зі зміщенням. Рекомендоване лікування у травматолога за місцем проживання та гіпсова іммобілізація 3 тижні.

Аналогічні виписки представником позивача в судовому засіданні долучено в якості доказів і до матеріалів цієї цивільної справи. (а.с. 55, 56).

Оцінюючи наявні докази, суд врахував, що згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Суд не взяв до уваги висновок експерта від 22 червня 2015 року № 194-П, адже відповіді на питання поставлені перед експертизою надані не в категоричній формі. При цьому, суд звернув увагу, що не доводить обставину не підписання ОСОБА_4 договору поруки і надана виписка від 30 березня 2015 року з медичної катки стаціонарного хворого, адже з 14 липня 2006 року (дата виписки з медичного закладу) рекомендоване лікування на протязі трьох тижнів, тобто до 04 серпня 2006 року включно, натомість договір поруки укладався 08 вересня 2006 року. Не доводять вказану обставину і докази щодо придбання «шпиць Іллізарова» та заява про надання дозволу ОСОБА_3 на продаж квартири АДРЕСА_1. При цьому суд звернув увагу, що 08 вересня 2006 року ( в цей же день укладався договір поруки) ОСОБА_4 надавала згоду на отримання ОСОБА_3 кредиту в АКІБ «Укрсиббанк» та на передачу в іпотеку квартири для придбання якої і надавався кредит, та справжність її підпису 08 вересня 2006 року засвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу.

Сукупність вказаних доказів привела суд, при вирішенні справи № 127/2873/15 - ц, до висновку про недоведеність перед судом обставин не підписання ОСОБА_4 оспорюваного договору поруки, а як наслідок часткове покладення на ОСОБА_4 як на поручителя боржника, відповідальності за неналежне виконання ОСОБА_3 умов укладеного кредитного договору з ПАТ «УкрСиббанк».

Враховуючи те, що вказане рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2015 року набуло законної сили, суд при вирішенні цієї справи, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України визнає наведені в ньому, вищеописані обставини, як встановлені та такі, що не підлягають доказуванню, оскільки вони є преюдиційними для вирішення цієї справи.

Оцінюючи, представлену в судовому засіданні представником позивача копію фотографії позивача у справі, згідно зображення якої, позивач сидить на лікарняному ліжко - місці з пошкодженою рукою, суд зважає на те, що вказана фотографія будь - яким чином не доводить ті обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Вказана фотографія є неналежним доказом, оскільки вона не містить а ні дати вказаної фотографії, а ні часу її фіксації, тощо. (а.с. 57).

На виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснював особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджував про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав, встановлених цим Кодексом.

Так, суд роз'яснював представнику позивача її право на заявлення клопотання, про призначення у справі судово - почеркознавчої експертизи, оскільки представлені до позову докази не дають можливості суду зробити висновок про доведеність обставин не підписання позивачем оспорюваного договору поруки, разом з тим, представник позивача зазначила, що висновок експерта наявний, проводився він в межах іншої цивільної справи, та незважаючи на те, що вказаний висновок не містить категоричного ствердження щодо не підписання позивачем договору поруки, разом з тим, всі сумніви мають тлумачитись на користь позивача. Відповідне клопотання перед судом не заявлялось.

Суд не погоджується, з таким твердженням представника позивача, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а тому саме на сторону позивача покладено обов'язок доведення перед судом обґрунтованості своїх доводів. Суд, відповідно до ст.. 11 ЦПК України позбавлений права з власної ініціативи здійснювати збір доказів, оскільки буде порушено принцип диспозитивності цивільного процесу.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів; нікчемні правочини, та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним рішенням суду.

Відповідно до п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та закону.

Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем перед судом доводів, щодо не підписання оспорюваного договору поруки, та відсутність доказів, які б свідчили про стверджувані позивачем обставини, а як наслідок в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 61, 203, 215, 553, 526, 554, 629 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 88,212-214 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки № 40513 від 08 вересня 2006 року - відмовити.

Судові витрати у справі залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом внесення апеляційної скарги.

Суддя: