Номер справи 623/4044/15-ц
Номер провадження 2/623/1042/2015
У Х В А Л А

іменем України

20 листопада 2015 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання Костенко В.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

за участю: представника позивача прокурора Дудник В.В.

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі справу за позовом в.о. Ізюмського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави до ОСОБА_4 управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області, ОСОБА_2, третя особа - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, про визнання незаконним та скасування наказу ОСОБА_4 управління Держземагенства у Харківської області, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

31 серпня 2015 року в.о. Ізюмський міжрайонний прокурор Харківської області (далі прокурор) звернувся до суду з указаним вище позовом в інтересах держави до ОСОБА_4 управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області (далі ГУ Держгеокадастру), ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, про визнання незаконним та скасування наказу ОСОБА_4 управління Держземагенства у Харківської області від 24 жовтня 2014 року № 2843-СГ, визнання недійсним договору оренди землі від 13 листопада 2014 року та повернення земельних ділянок загальною площею 109,2437 га (а.с. 2-8).

26 жовтня 2015 року, до початку розгляду справи по суті, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надала письмове клопотання про закриття провадження у справі № 623/4044/15-ц на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України (а.с. 66-70).

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала клопотання на зазначених у клопотанні підставах, просила суд задовольнити клопотання та закрити провадження у справі № 623/4044/15-ц на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Представник позивача прокурор Дудник В.В. у судовому засіданні заперечував у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на безпідставність клопотання, мотивуючи, що громадянка ОСОБА_2 набувала право користування земельними ділянками із земель державної власності за рішенням органу виконавчої влади, тому справа № 623/4044/15-ц за предметом позову повинна розглядатися і вирішуватися в порядку цивільного судочинства, про що надав письмові пояснення (а.с. 128-130).

Представник відповідача ОСОБА_4 управління Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру у Харківській області у судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, від відповідача надано заперечення на позов із заявою про розгляд справи без участі представника відповідача (а.с. 49-51, 105-107, 120-121).

Представник третьої особи - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, у судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи без участі представника не надавав.

Вислухавши представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, думку прокурора Дудника В.В., який просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача, перевіривши клопотання і матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Позовні вимоги прокурор мотивує тим, що наказом ОСОБА_4 управління Держземагентства у Харківській області від 24 жовтня 2014 року № 2843-СГ ОСОБА_2 надано в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя (рілля), розташовані за межами населених пунктів Вірнопільської сільської ради на території Ізюмського району Харківської області, загальною площею 109,2437 га, у тому числі:

- земельна ділянка площею 33,9450 га із кадастровим номером :04:000:0406, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2014 року (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 28);

- земельна ділянка площею 20,0000 га із кадастровим номером :02:000:0351, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2014 року (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 28);

- земельна ділянка площею 40,1143 га із кадастровим номером :04:000:0403, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2014 року (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 28);

- земельна ділянка площею 15,1844 га із кадастровим номером :02:000:0353, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.10.2014 року (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 28).

13.11.2014 року між відповідачами ОСОБА_4 управлінням Держземагентства у Харківській області та гр. ОСОБА_2 був укладений договір оренди вказаних земельних ділянок, який 19.11.2014 року зареєстровано Реєстраційною службою Ізюмського міжрайонного управління юстиції в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Земельні ділянки, які надані ОСОБА_2 в оренду на підставі наказу ОСОБА_4 управління Держземагентства у Харківській області від 24.10.2014 року №2843-СГ, розташовані на території Вірнопільської сільської ради Ізюмського району, знаходяться на різних полях і не межують одна з одною, тобто не являються єдиним масивом, що підтверджується інформацією Управління Держземагентства в Ізюмському районі від 19.08.2015 №4435 та актами встановлення та погодження меж вказаних земельних ділянок, які є додатками до вищезазначених договорів оренди землі.

Наказ ОСОБА_4 управління Держземагентства у Харківській області від 24.10.2014 року №2843-СГ підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а укладений на підставі нього договір оренди землі без номеру від 13.11.2014 року недійсним.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 зазначила, що спір у даній справі є публічно-правовим спором, на частину якого про визнання незаконним та скасування наказу ОСОБА_4 управління Держземагенства у Харківської області від 24 жовтня 2014 року № 2843-СГ поширюється юрисдикція адміністративних судів та на частину якого про визнання недійсним договору оренди землі від 13 листопада 2014 року та повернення земельних ділянок поширюється юрисдикція господарських судів, так як прокурор оспорює законність набуття права оренди земельних ділянок другим відповідачем ОСОБА_2, якою створено фермерське господарство «ЛАДАГРО» (код в ), та перший відповідач ГУ Держгеокадастр виступає як субєкт владних повноважень. Тобто ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім цього, посилається, що законність оскаржуваного наказу вже була предметом спору в порядку адміністративного судочинства, про що свідчать рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року (а.с. 122-127, 58-62, 71-76).

Суд, проаналізувавши предмет позову, підстави позову і зміст позовних вимог прокурора прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

За змістом п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній та комунальній власності, спричиняють шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду в інтересах держави щодо визнання недійсними угод, укладених в порушення чинного законодавства.

Так, господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і повязаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі ГК України), земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197, 283 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з субєктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) підвідомчі господарським судам.

Згідно статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 12 ГПК України встановлено, що господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється ЗК України та Законом України «Про фермерське господарство».

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу на те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач ГУ Держгеокадастру, як власник землі, вільний у виборі субєкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства (КАС).

Таким чином, суддійшов висновку, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14 та колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 09 грудня 2014 року у справі № 31-308а14.

Згідно з ч.2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Оскільки відносини, повязані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими, суд дійшов до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного чи господарського судочинства, тому позивач для захисту прав та законних інтересів держави мав право звернутись до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 168, 205 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття провадження у справі № 623/4044/15-ц на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а неприсутніми особами, які приймають участь у справі, в той же строк з дня отримання копії ухвали, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд.

Головуючий: суддя