№ 2/631/54/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року смт. Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Марюхна Л.А.

при секретарі Великородній Л.Ф.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, у зв'язку з тим, що 30 травня 2014 року, близько 16 години ОСОБА_2 знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, не маючи посвідчення водія, керуючи автомобілем ВАЗ-21043 д.н. НОМЕР_1 що фактично належить ОСОБА_4, рухався по вул. Будьонного в смт. Нова Водолага Нововодолазького району, Харківської області, зі сторони с. Просяне в напрямку смт. Нова Водолага. У вказаний час в місці розташування опори лінії електропередач АДРЕСА_1, ОСОБА_2 не маючи перешкод технічного та іншого характеру , не впорався з керуванням, з'їхав в лівий кювет по напрямку свого руху, де допустив зіткнення автомобіля з деревом.

В результаті зіткнення, пасажир автомобіля ВАЗ-21043 д.н. НОМЕР_1 його син ОСОБА_5, згідно висновку судово-медичної експертизи № 80-НВт14 від 26.07.2014 року отримав тілесні ушкодження.07.06.2014 ОСОБА_5 від отриманих травм помер в Нововодолазькій ЦРЛ.

Позивач, як батько загиблого, був залучений в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000351 в якості потерпілого на підставі ч.3 ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України.

Проведеним досудовим розслідуванням було встановлено, що причиною ДТП стало невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ -21043 ОСОБА_2 п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної токи зору, знаходились у причинному зв'язку з подією, що відбулась.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричинило смерть потерпілого.

Вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 20.08.2014 ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому було призначене покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України він був звільнений від покарання з випробуванням, іспитовим строком три роки.

Крім того, власник автомобіля ВАЗ-21043 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 30.05.2014 після спільного розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_2, знаючи про те, що ОСОБА_2 знаходився в стані алкогольного сп'яніння та не мав посвідчення водія, а тим самим права на керування транспортним засобом, за власною ініціативою передав ОСОБА_2 керувати його автомобілем ВАЗ-21043 д.н. НОМЕР_1. Ці дії ОСОБА_4 призвело до того, що ОСОБА_2 скоїв ДТП, в результаті якого загинув його син ОСОБА_5.

Вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 16.10.2014 ОСОБА_4 був визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 287 КК України та йому було призначене покарання у вигляді трьох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України він був звільнений від покарання з випробуванням, іспитовим строком чотири роки.

В даному випадку має місце заподіяння шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 За час знаходження його сина - ОСОБА_5, ним було витрачено на

придбання ліків грошові кошти в сумі 5017 грн. 59 коп., а після його смерті затрати на поховання склали 2 393 грн. Всього матеріальна шкода задана діями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 склала 7 410 грн. 59 коп.

Отримавши повідомлення, що його син ОСОБА_5 в результаті ДТП сильно постраждав, а потім від отриманих пошкоджень помер, він отримав неймовірне душевне потрясіння та тяжкі душевні страждання. Дмитро був надією та опорою сім'ї, позивач розраховував, що син буде достойним продовжувачем роду, збереже прізвище та честь їхньої родини. Моральна шкода, заподіяна йому склала 300 000 грн.

Крім того, 17.04.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ «Київський страховий дім» було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ № 038623, внаслідок чого забезпеченим транспортним засобом став автомобіль ВАЗ-21043 державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

30 травня 2014 року дорожньо-транспортна пригода сталась за участю забезпеченого транспортного засобу ВАЗ-21043 державний реєстраційний номер НОМЕР_1., під керуванням третьої особи ОСОБА_2, внаслідок чого загинув пасажир ОСОБА_5.

Статтею 22.1. Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Позивач в судовому засідання позов підтримав у повному обсязі, та просив його задовольнити.

Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заявлені позовнівимоги визнали в повному обсязі та не заперечували протии їх відщшкодування в солідарному порядку.

Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі виходячи з наступного :

відповідно до вимог діючого закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому ним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Позивач з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою, а ні з заявою про виплату страхового відшкодування до Страховика не звертався та документів на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не подавав, тому у страхувальника не виникло обов'язку, щодо прийняття вмотивованого рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Позовна вимога полягає у відшкодуванні матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування, поховання та моральної шкоди.

Питання відшкодування школа, пов'язаної з лікуванням врегульовано положеннями ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які передбачають, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально .

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надано копії медичних документів товарних чеків на придбання медикаментів, але не встановлено їх взаємозв'язок з лікуванням ОСОБА_5 після ДТП.

Тому позовна заява не містить обґрунтувань заявлених позовних вимог в розмірі 5017,59 грн. та позивачем не надано відповідних доказів.

Законом України «Про обов'язкового страхування -цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено умови за яких страховик здійснює відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, а семе у разі настання страхового випадку.

Так, як відповідно до полісу № АІ/0386235 від 17.04.2014р., цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не є застрахованою, а тому у Страховика не виникає обов'язку відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_2.

Тому підстави для здійснення страхового відшкодування Страховиком відсутні.

ДТП, яке мало місце 30.05.2014 року - не є страховим випадком.

Відповідачі по справі з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою та до Страховика не звертались.

Шкода заподіяна ОСОБА_1, має відшкодовуватись завдавачем школи, а саме ОСОБА_2.

Суд, вислухав пояснення сторін, перевірив наявні докази по справі , приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного :

По справі встановлено, що ОСОБА_2 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричинило смерть потерпілого, яким в даному провадженні є ОСОБА_5.

Вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 20.08.2014 ОСОБА_2 був визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому було призначене покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України він був звільнений від покарання з випробуванням, іспитовим строком три роки.

Власник автомобіля ВАЗ-21043 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_4 30.05.2014 після спільного розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_2, знаючи про те, що ОСОБА_2 знаходився в стані алкогольного сп'яніння та не мав посвідчення водія, а тим самим права на керування транспортним засобом, за власною ініціативою передав ОСОБА_2 керувати його автомобілем ВАЗ-21043 д.н. НОМЕР_1. Ці дії ОСОБА_4 призвело до того, що ОСОБА_2 скоїв ДТП, в результаті якого загинув його син ОСОБА_5.

Вироком Нововодолазького районного суду Харківської області від 16.10.2014 ОСОБА_4 був визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 287 КК України та йому було призначене покарання у вигляді трьох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України він був звільнений від покарання з випробуванням, іспитовим строком чотири роки.

В даному випадку має місце заподіяння шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на пілдставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановленою ст. 61 ЦПК України.

Стаття 61 ЦПК України вказує на те , що обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Вирок у кримінальному провадженні що набрав законної сили обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено по справі наданими доказами позивачем, підтверджені витрати на лікування та поховання в сумі заявлених позовних вимог. Крім того безапеляційними та такими, що не підлягають доказуванню у данному конткретному випадку є заподіяння моральної шкоди позивачу в результаті смерті сина - ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ст. 1190 ЦК України, а також п.3 Постанови ПВСУ «Про практику розгляду і судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від № 6 від 27.03.92 особи , які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Як зазначено в ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною 1 ст. 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Пункт 5 Постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 вказує , що відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів» та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки, до цих особливостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543,1190 ЦК).

з розуміння п. 16 Пленуму Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові .

Страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV.

Статтею 37.3акону № 1961-ІУ Зазначено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), з яких жодний не відповідає обставинам в цьому спорі.

Згідно статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Як зазначено в ст. 27.1. Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим шаслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 27.2. Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, і на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка (має право на таке відшкодування, рівними частинами. Також, в ст. 27.3.зазначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г"і "т" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

27.4. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику( МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

З урахуванням вище наведенного судом встановлено, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 15, 30, 45, 57-62,88 208 - 209, ЦПК України ст.ст. 22, 1167.1168,1195, 1201 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,-

суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином - задовольнити .

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 7410 грн.59 коп., та моральну шкоду у розмірі 14 616 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 285 384 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області в 10-денний строк з дня його проголошення через Нововодолазький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марюхна Л.А.

Рішення в повному обсязі виготовлено 20.04.2015 року