АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/3889/15 Головуючий 1-ї інстанції - Гримайло А.М.
Справа №642/8538/14 Доповідач - Довгаль А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (надалі - ХКЕПОП або підприємство), в якому, з урахуванням уточнень від 09.12.2014року, просив: 1.визнати незаконним наказ Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про його звільнення з посади заступника директора від 01 вересня 2014 року за скорочення штату; 2.поновити його на роботі на посаді заступника директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства з 01 вересня 2014 року; 3.зобов'язати відповідача виплатити йому середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 19 626,06грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000,00грн. У подальшому, при розгляді справи сума заробітної плати за час вимушеного прогулу збільшена до 39 252,12грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 29 квітня 2013 року він працював на посаді заступника директора вищезазначеного підприємства, на яку був призначений в порядку переведення в рамках одного підприємства з попередньої посади заступника директора по постачанню та збуту, згідно наказу №63 від 29.04.2013року. Але, 30 квітня 2014 року директором підприємства ОСОБА_2 було видано наказ №48/3 "Про внесення змін в структуру і штатний розпис підприємства", на підставі якого на підприємстві з 30 липня 2014 року повинно відбутися скорочення штату та виведено із заводоуправління ряд посад, в тому числі посаду заступника директора, яку він обіймав. Згідно цього наказу скорочення штатів відбувалося у зв'язку із зменшенням обсягів договорів на виготовлення та поставку продукції, а також внаслідок зменшення фінансування заводу. З цим наказом його ознайомлено не було. 27 травня 2014 року, нібито за погодженням з профспілковим комітетом, був затверджений перелік працівників підприємства, які підлягали вивільненню, до якого також віднесено його, що підтверджується наказом № 9/к від 27 травня 2014 року. Відповідно до п.п. 2 та 3 цього наказу начальнику відділу кадрів доручено попередити працівників, які підлягають вивільненню, про їхнє наступне можливе звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України з - 30 липня 2014 року, але не раніше ніж через 2 місяця після ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення. Одночасно з попередженням доручено запропонувати іншу роботу на підприємстві, якщо така є в наявності. З цим наказом його також не було ознайомлено та не запропоновано жодної вільної посади. На час, коли на підприємстві відбувалося скорочення штатів, він перебував на лікарняному, знаходячись на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що підтверджується лікарняними листками, а саме: з 04.06.2014р. по 12.06.2014р.; з 22.07.2014р. по 01.08.2014р.; з 04.08.2014р. по 13.08.2014р. та з 18.08.2014р. по 28.08.2014р. Коли позивач вийшов на роботу - 02 вересня 2014 року, то від співробітників дізнався, що його з 01 вересня 2014року звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - за скороченням штату. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки не був попереджений про звільнення за два місяця, як того вимагає чинне трудове законодавство. Йому не було запропоновано будь-якої іншої роботи на цьому підприємстві, а трудовий договір розірвано не уповноваженою особою - головним інженером ОСОБА_3, а не директором за погодженням з об'єднанням, як того вимагає п.6.7 Статуту підприємства. У день звільнення його не ознайомлено з наказом про звільнення та не видано трудову книжку. Окрім того, 01 вересня 2014 року, згідно наказу по підприємству, він перебував у відпустці. Також відповідачем при його звільненні не було враховано те, що у нього на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, він служив в гарячих точках, пропрацював на підприємстві 7 років, жодних доган або нарікань за період роботи не мав. Між тим, два інших заступники залишились на своїх робочих посадах, хоча мають менший трудовий стаж. Своє звільнення позивач пов'язує виключно з неприязними стосунками, які склалися у нього з директором підприємства ОСОБА_2, у відношенні якого відкрито кримінальне провадження за розтрату майна, а його рекомендовано на посаду директора цього підприємства.

У судовому засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ХКЕПОП - Орлов О.О. позов визнав частково, не заперечував проти поновлення позивача на попередній посаді та виплаті середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а в частині вимог про відшкодування моральної шкоди просив відмовити, посилаючись на відсутність доказів, які б свідчили про душевні страждання позивача з приводу його незаконного звільнення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за скороченням штату здійснено згідно з трудовим законодавством.

Однак, з таким висновком погодитися колегія суддів не може, оскільки його зроблено без урахування факту визнання представником відповідача частково позовних вимог та без належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Так, судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач ОСОБА_1 працює в ХКЕПОП з 02.04.2007року, спочатку на посаді заступника директора по постачанню і збуту (наказ №32/к від 02.04.2007р.), а з 29.04.2013року на посаді заступника директора (наказ №63-к від 01.09.2013р.).

Згідно наказу №112 від 01.09.2014року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора ХКЕПОП на підставі п.1 ст.40 КЗпП України - за скороченням штату.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, враховуючи положення цієї статті, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у вищеперелічених випадках.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (із змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Статутом підприємства (нова редакція), затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 13.12.2011року №531, (з внесеними змінами), (надалі - Статут підприємства) передбачено, що керівник підприємства визначає структуру управління і встановлює штати з урахуванням умов і фонду оплати праці підприємства за погодженням з Міністерством соціальної політики України.

Штатним розписом підприємства на 01.01.2014рік було передбачено одна посада - заступника директора, а штатним розписом станом на 01.07.2014року посада заступника директора не передбачалася.

30.04.2014 підприємством було видано наказ № 48/3 "Про внесення змін в структуру і штатний розпис підприємства", яким передбачалося скорочення з 30.07.2014 на підприємстві 22,5 штатних одиниць, у тому числі посади заступника директора, на якій працював ОСОБА_1

При розгляді справи представником відповідача надавався Акт від 27.01.2015року службової перевірки щодо встановлення обставин законності звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора ХКЕПОП внаслідок скорочення штату працівників п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.256-264).

Вищевказана службова перевірка проводилася новим керівництвом підприємства для з'ясування питань: чи дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності або штату працівників; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; чи додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення ОСОБА_1; виявлення інших обставин, які мають істотне значення. В ході перевірки було виявлено ряд порушень трудового законодавства при звільненні позивача з роботи з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України.

Так, комісією було встановлено, що згідно Статуту підприємства (надалі - Статут), затвердженого наказом Міністерства соціаль ної політики України від 13.12.2011р. №531, керівник підприємства визначає структуру управління і встановлює штати з ура хуванням умов і фонду оплати праці підприємства за погодженням з Міністерством соціаль ної політики України. Про внесення змін до структури та штатного розпису підприємством листами від 14.05.2014р. №14/598 та від 14.05.2014р. №14/599 були відповідно повідомлені - Промислове об'єднання "Укрпротез" та Міністерство соціальної політики України. За результатами розг ляду вказаних листів Міністерство соціальної політики України інформувало про взяття до уваги наказу підприємства від 30.04.2014р. №48/3, та наголосило на необхідності забезпечення гарантій прав працівників підприємства під час скорочення штатних посад відповідно до тру дового законодавства України. Разом з тим, будь-яких документів, які б свідчили про погодження, як це передбачено Статутом, з Міністерством соціальної політики України штатного розпису станом на 01.07.2014року на підприємстві відсутні.

За таких обставин, комісія дійшла висновку, що директор підприємства не мав права без відповідного погодження затверджувати новий штатний розпис та видавати наказ про скорочення штату.

Як зазначено в констатуючій частині наказу від 30.04.2014р. №48/3, обґрунтуван ням внесення змін до структури підприємства слугувало виконання вимог постанови Кабіне ту Міністрів України "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" від 01.03.2014р. №65 щодо вжиття заходів по економному та раціональному використанню державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які вико ристовують кошти державного бюджету, зменшення обсягів договорів на виготовлення та поставку ТЗР інвалідам та, як наслідок, зменшення фінансування підприємства, що зумовило зниження виробничої програми, а також підвищення ефективності та оптимізації управління підприємства.

Проте, із змісту вищевказаної постанови Кабінету Міністрів Укра їни від 01.03.2014р. №65, серед переліку заходів щодо економ ного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підпри ємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету (додаток до постанови) такий захід, як проведення скорочення чисельності або штату працівників (оптимізація чисельності працівників) відсутній.

Також в ході перевірки комісією було встановлено, що згідно довідки головного бухгалтера підприємства обсяг договорів на виготовлення та поставку ТЗР інвалідам у 2013 році складав - 25 208 359,00грн, у 2014 році - 21 879 458,00грн., тобто обсяг фінансування підприємства в 2014 році, у порівнянні з 2013 роком, дійсно зменшився на 332 901,00грн. В той же час, зменшення обсягу фінансування підприємства на фонд оплати праці жо дним чином не вплинуло, оскільки фонд оплати праці після скорочення чисельності працівників підприємства (на 10% від загальності кількості штатних посад), не лише не зменши вся, а навпаки - збільшився. Зокрема, фонд за робітної плати по підприємству у 2014 році складав: січень - 815935,99грн, лютий - 851015,81грн., березень - 955987,91грн, квітень - 998414,75грн, травень - 1125381,19грн, червень - 1171193,94грн, липень - 1858747,83грн, серпень - 1137384,77грн, вересень - 1095392,20грн, жовтень - 1021296,09грн, листопад - 1100474,33грн, грудень - 1083028,30грн.

Підстав, що вказували б на підвищення ефективності та оптимізації управління підп риємством при скороченні посади заступника директора, який відповідно до посадових обов'язків, окрім іншого, організовував роботу і ефективну взаємодію всіх структурних під розділів підприємства, комісією не встановлено.

З урахуванням вищенаведених обставин, комісія прийшла до висновку, що підстав для змін в ор ганізації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності або штату працівників, на підприємстві, фактично не відбулось.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці; при вивільненні працівників у випа дках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від пе реведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

27.05.2014року директором підприємства видано наказ №59/к "Про вивільнення працівників", яким затверджено перелік працівників, що підлягають вивільненню у зв'язку зі скороченням чисельності або штату працівників, до якого входив ОСОБА_1

Відмітка (підпис) ОСОБА_6 про ознайомлення з наказом підприємства від 27.05.2014р. №59/к відсутня. 27.05.2014р. за вих. № 14/639 ОСОБА_1 винесено письмове попередження про на ступне вивільнення з займаної посади, відмітка (підпис) ОСОБА_6 про ознайомлення з цим письмовим попере дженням також відсутня. Згідно додатку до попередження про наступне вивільнення, ОСОБА_1 лише 16.06.2014року було повідомлено про наявність вакантної посади бухгалте ра. Відмітка (підпис) ОСОБА_6 про ознайомлення з запропонованою посадою відсу тня. Відповідно до додатку до попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 08.07.2014року було повідомлено про наявність вакантних посад бухгалтера, інженера з організа ції експлуатації та ремонту обладнання та контрольного майстра ВТК. Відмітка (підпис) Чер кащина О.В. про ознайомлення з запропонованими посадами відсутня.

Щодо складених актів про відмову ОСОБА_6 від підпису документів від 12.05.2014р., 27.05.2014р., 16.06.2014р., 08.07.2014р., 01.09.2014р., то всі ці акти підписані - заступником директора ОСОБА_7, головним інженером ОСОБА_3, головою профспілки ОСОБА_8, тобто посадовими особами, які підпорядковувались безпосередньо колишньому директору ОСОБА_9 та були залежні від нього.

Із протоколу №116 від 23.07.2014року вбачається, що профспілковим комітетом підприємс тва було розглянуто подання адміністрації та надано згоду на розірвання трудових договорів з працівниками у зв'язку зі скорочення штатів. ОСОБА_1, як свідчить протокол, на засіданні профспілкового комітету присутній не був.

Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, пе редбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (проф спілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілко вої організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового дого вору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівни ка допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені мо же виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його предста вника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Позивач ОСОБА_1 на засідання профкому не запрошувався у зв'язку із відсутністю його на роботі внаслідок тимчасової непрацездатності.

Згідно Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Якщо сторона (її представник, повноваження якого не обмежені) визнавала обставини, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, суд посилається на це в рішенні як на підставу звільнення від доказування цих обставин (частина перша статті 61 ЦПК).

Таким чином, визнання представником відповідача позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому таке визнання повинно бути враховано при ухваленні судового рішення.

Надаючи оцінку поясненням представника відповідача - Орлова О.О., який приймав участь у справі останнім, судом не враховано, що відповідно до положень ст.ст. 38, 44 ЦПК України юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники. При цьому представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Законом не заборонена можливість підприємства залучати до участі у справі іншого представника, який має право, в межах наданих йому повноважень, визнавати повністю або частково позовні вимоги. Зокрема, в даному випадку зміна доводів представника відбулася після отримання результатів службової перевірки відносно посадових осіб відповідача ХКЕПОП щодо незаконного звільнення ОСОБА_1. з роботи.

Судом також не взято до уваги та не дано належної оцінки наявній в матеріалах справи рекомендації голови Харківської обласної державної адміністрації Балути І.М. про призначення позивача директором ХКЕПОП, що є одним із мотивів колишнього директора підприємства для звільнення ОСОБА_1 з посади його заступника.

У зв'язку з тим, що скорочення посади заступника директора, яку обіймав ОСОБА_1, проведено з порушенням норм чинного трудового законодавства, тому він підлягає поновленню на роботі з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2 цією статті).

При підрахунку суми середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів виходить з наступного. Позивача звільнено з роботи з - 01.09.2014року, в подальшому - з 21.01.2015року прийнято на посаду - заступника начальника відділу матеріально-технічного постачання, а потім переведено на посаду - заступника директора по постачанню та збуту Середньомісячна заробітна плата за два останніх місяців перед звільненням у позивача становить - 9 316,96грн. (липень - 11 889,33рн. + серпень - 6 744,60грн = 18 633,93грн. : 2міс.). Середньоденний заробіток дорівнюється - 423,50грн. (9 316,96грн. : 22дн.) Час вимушеного прогулу становить - 4 місяця 20 днів (за період з 01.09.2014р. по 21.01.2015р.) Загальна сума втраченого заробітку становить - 46 061,34грн. (9 316,96грн. х 4міс.20дн).

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику.

Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноваженого ним органа незалежно від норми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В результаті незаконного звільнення з роботи позивач тривалий час - 4 місяця 20 днів душевно страждав, оскільки не міг матеріально утримувати сім'ю, в тому числі своїх неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_11,ІНФОРМАЦІЯ_1., та сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2

Винним в незаконному звільненні позивача з роботи є відповідач, тому з ХКЕПОП на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в сумі 2 000,00грн., розмір якої буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 460,61грн.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.п.3),4) ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ №112/к від 01 вересня 2014 року по Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про звільнення з 01.09.2014року ОСОБА_1 з посади заступника директора.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства з 01.09.2014року.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі - 46 061,34грн., моральну шкоду в розмірі - 2 000,00грн.

Стягнути з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь держави судовий збір в розмірі 460,61грн.

Рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку за один місяць в сумі 9 316,96грн. та поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -