УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння і визнання права власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,303 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; витребувати від ОСОБА_6 на його користь вказану земельну ділянку; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Позовні вимоги мотивував тим, що 01 березня 2003 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договору комісії, згідно з яким він уповноважив ОСОБА_5 придбати за його кошти дві суміжні земельні ділянки, орієнтовною площею 0,150 га кожна, які розташовані в селі Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказував, що ним було надано ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 35 000 грн, за які останнім були придбані земельні ділянки, обумовлені договором комісії від 01 березня 2003 року, які в подальшому були об'єднані в одну земельну ділянку. Придбане нерухоме майно ОСОБА_5 відповідно до умов договору комісії зареєстрував за собою, однак в подальшому відмовляється вчиняти дії по передачі цього майна та його реєстрації за позивачем. При цьому, 18 березня 2011 року ОСОБА_5 незаконно, усупереч умовам договору комісії, фіктивно та тимчасово переоформив вказану земельну ділянку згідно договору купівлі-продажу на ОСОБА_6, який знаючи про, те що земельна ділянка є власністю позивача, відмовляється вчинити необхідні дії по передачі вказаного майна та його реєстрації за позивачем.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0,303 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Витребувано від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,303 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення: для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4, оскільки ним не надано доказів на підтвердження доводів про те, що зазначені земельні ділянки були придбані ОСОБА_5 на виконання умов договору комісії від 01 березня 2003 року та в інтересах позивача.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Суд апеляційної інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова