Номер провадження: 22-ц/785/3009/15
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: представника прокуратури Одеської області Чернишової І.Є. представника відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2011 року за позовом Заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_8, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Очерятина Ірина Анатоліївна, Державний навчальний заклад "Одеський центр професійно-технічної освіти" про визнання договору купівлі-продажу 48/100 частин квартири недійсним,

в с т а н о в и л а:

09 січня 2009 року Заступник прокурора Малиновського району м. Одеси Шевченко Ю.В. звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачці ОСОБА_8 та її сини ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належало 48/100 частин квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2003 року, зареєстрованого в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі №462пр, під реєстровим номером 149, на сторінці № 146. В серпні 2003 року відповідачка ОСОБА_8 з метою продати частку квартири, яка належала неповнолітньому сину ОСОБА_7, виготовила підроблений документ - розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №159/08-03 від 13 серпня 2003 року "Про надання дозволу на продаж частини квартири АДРЕСА_1, яка належала неповнолітньому ОСОБА_7".

28 серпня 2003 року із корисних намірів, використовуючи виготовлений нею підроблений документ - розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №159/08-03 від 13 серпня 2003 року, шляхом омани та зловживання довірою, ввела в оману відповідача ОСОБА_4 та уклала з ним договір купівлі-продажу, згідно якого продала йому 48/100 частин квартири № 92, у тому числі частку неповнолітнього сина, за 38389 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Очеретиною І.А., зареєстрованого в реєстрі за №8369. 23 вересня 2003 року на отримані від продажу квартири грошові кошти відповідачка ОСОБА_8 придбала житловий будинок АДРЕСА_5 Одеської області за 16115 грн. та земельну ділянку, площею 1178 га, за 10581 грн., на якій розташований будинок, чим завдала сину майнову шкоду. Приговором Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2010 року відповідачка ОСОБА_8 визнана винною у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 166, 358 чч. 2,3 КК України.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 48, 49 ЦК УРСР (1963р.), заступник прокурора Малиновського району м. Одеси Шевченко Ю.В. просив суд визнав недійсним договір купівлі-продажу 48/100 частин квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с. 2-4).

Відповідачка ОСОБА_8 в судове зсідання не з'явилася, незважаючи на неодноразові в виклики в суд, у тому числі шляхом публікації в пресі оголошення про її виклик в суд.

Відповідач ОСОБА_12 та його представник ОСОБА_13 проти позову заперечували і в своїх поясненнях зазначали, що ОСОБА_12 придбав 48/100 частин квартири АДРЕСА_3, яка складається з однієї кімнати, за 38389 грн., про підроблене розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №159/08-03 від 13 серпня 2003 року йому не було відомо. 23 вересня 2003 року на отримані від продажу квартири грошові кошти відповідачка ОСОБА_8, діюча в інтересах та як законний представник сина ОСОБА_7, та ОСОБА_14, придбали в рівних частках житловий будинок АДРЕСА_5 Одеської області за 16115 грн. та земельну ділянку, площею 0,1178 га, за 10581 грн., на якій розташований будинок. Тому права неповнолітнього ОСОБА_7 порушені не були. У теперішній час він та його неповнолітній син ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані та проживають у спірній квартирі, з цих підстав відповідач ОСОБА_12 та його представник просили суд в позові відмовити (а.с. 45-46).

Треті особи, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Очеретяна І.А. та ДНЗ "Одеський центр професійно-технічної освіти" в судове засідання не з'явилися.

Рішенням суду першої інстанції позов Заступника прокурора Малиновського району м. Одеси Шевченко Ю.В. задоволено. Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу 48/100 частини квартири АДРЕСА_4, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Очеретяною І.А., укладений 28 березня 2003 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_4 (а.с. 137-138).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2011 року виправлення описка у судовому рішенні та зазначена дата укладання договору купівлі-продажу 28 серпня 2003 року замість 28 березня 2003 року (а.с. 207).

Рішення суду першої інстанції переглядалось в апеляційному порядку та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2011 року апеляційна скарга відповідача ОСОБА_4 відхилена, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2011 року залишено без змін (а.с. 174-178).

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що рішення суду стосується її прав та обов'язків, оскільки вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 05 липня 1975 року, 48/100 частини квартири № 92 була придбана під час шлюбу і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права, судом не враховане, що ? частиною від 48/100 частин відповідачка ОСОБА_8 розпорядилася на власний розсуд, тому в цій частині угода не може бути визнана недійсною, судом не була застосована реституція, передбачена ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР, та не були повернуті покупцю грошові кошти за продаж спірної квартири з урахуванням реальної вартості житла (а.с. 211-215).

Згідно ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" від 24 жовтня 2008 року, викладених у п. 8 постанови № 12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції стосується прав та обов'язків ОСОБА_5, тому вона вправі оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, пояснення на апеляцію представника прокуратури Одеської області Чернишової І.Є. представника відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Статтями 60, 78, 128, 145 КпШС України (1969р.), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що обов'язком батьків є захист прав та інтересів їх неповнолітніх дітей. Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Завданням опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей. Опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових.

Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР (1963р.), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 28 квітня 1978 р. № 3 "Про судову практику в спорах про визнання угод недійсними" (у редакції, чинній на момент укладення оскаржуваного договору), за правилами ст. 48 ЦК УРСР угода визнається недійсною у разі невідповід ності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції.

Стаття 48 ЦК УРСР (1963р.), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, застосовується у разі порушення встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на вста новлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків, якщо угодою ущемлені особисті або майнові права неповнолітніх дітей, а також в інших випадках її невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо не вста новлені особливі правила визнання угод недійсними (статті 45-47, 49-58 ЦК УРСР).

У разі визнання угоди недійсною за ст.48 ЦК суд повинен у рішенні послатися і на нормативний акт, вимогам якого угода не відповідає.

Згідно із ч. 1 ст. 59 ЦК УРСР (1963р.), угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачці ОСОБА_8 та її неповнолітньому сину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві спільної часткової власності належало 48/100 частин квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 липня 2003 року, зареєстрованого в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі №462пр, під реєстровим номером 149, на сторінці № 146 (а.с. 9зв.).

В серпні 2003 року відповідачка ОСОБА_8 з метою продажу частки квартири, яка належала неповнолітньому сину ОСОБА_7, виготовила підроблений документ - розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №159/08-03 від 13 серпня 2003 року "Про надання дозволу на продаж частини квартири АДРЕСА_1, яка належала неповнолітньому ОСОБА_7" (а.с. 9) .

28 серпня 2003 року із корисних намірів, використовуючи виготовлений нею підроблений документ - розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №159/08-03 від 13 серпня 2003 року, шляхом омани та зловживання довірою, ввела в оману відповідача ОСОБА_4 та уклала з ним договір купівлі-продажу, згідно якого продала йому 48/100 частин квартири № 92, у тому числі частку неповнолітнього сина, за 38389 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Очеретиною І.А., зареєстрованого в реєстрі за №8369 (а.с. 13). Вказані обставини встановлені приговором Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2010 року, яким відповідачка ОСОБА_8 визнана винною у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 166, 358 чч. 2,3 КК України (а.с. 97-99).

23 вересня 2003 року на отримані від продажу квартири грошові кошти відповідачка ОСОБА_8, яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього сина ОСОБА_7, як законний представник, та ОСОБА_18 в рівних частках придбали житловий будинок АДРЕСА_5 Одеської області за 16115 грн. та земельну ділянку, площею 0,1178 га, за 10581 грн. (а.с. 47,48).

Житловий будинок АДРЕСА_6 Одеської області складається в цілому із одного житлового глинобитного будинку літ. "А", житловою площею 25,4 кв.м., і господарчих будівель: сараю літ. "Б", підвалу літ. "В", вбиральні літ. "Г", літньої кухні літ. "Д", споруд 1-5 (а.с. 47).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що прокуратурою в судовому засіданні доведено, що відповідачами ОСОБА_17 та ОСОБА_4 порушені майнові права неповнолітнього ОСОБА_19 на 48/100 частин квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі. Тому порушені права позивача у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають захисту судом шляхом визнання вказаної угоди недійсною з підстав, передбачених ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР (1963р.) та ст. ст. 60, 78, 128, 145 КпШС України (1969р.).

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Доводи ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом не враховано, що ? частиною від 48/100 частин відповідачка ОСОБА_8 розпорядилася на власний розсуд, тому в цій частині угода не може бути визнана недійсною, та судом не була застосована реституція, передбачена ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР, та не були повернуті покупцю грошові кошти за продаж спірної квартири з урахуванням реальної вартості житла, не приймаються до уваги з таких підстав.

Дійсно згідно із ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (1963р.) по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Однак відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У даному випадку відповідач ОСОБА_4 приймав участь у судовому засіданні суду першої інстанції, але не скористався своїм правом на захист свого права та не звернувся до суду з відповідними вимогами.

Не можуть служити підставою для скасування рішення суду першої інстанції й посилання в апеляційній скарзі на те, що ? частиною від 48/100 частин відповідачка ОСОБА_8 розпорядилася на власний розсуд, тому в цій частині угода не може бути визнана недійсною, оскільки 48/100 частин квартири №92 складаються однієї кімнати, жилою площею 16,8 кв.м.

Статтею 60 ЦК УРСР (1963р.) передбачено, що недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

У даному випадку 48/100 частин квартири №92 не могли бути відчужені без згоди Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

Твердження ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки судом безпідставно не враховано, що права неповнолітнього ОСОБА_7 порушені не були, так як 23 вересня 2003 року на отримані від продажу квартири грошові кошти відповідачка ОСОБА_8, діюча в інтересах та як законний представник сина ОСОБА_7, та ОСОБА_14, придбали в рівних частках житловий будинок АДРЕСА_5 Одеської області за 16115 грн. та земельну ділянку, площею 0,1178 га, за 10581 грн., на якій розташований будинок, не приймаються до уваги, оскільки вони не мають правого значення для вирішення спору.

Таким чином, суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення,

але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький