Номер провадження 2/289/6/15
Справа № 289/991/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 м.Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого Невмержицький І. М.

при секретарі - Шуба В. М.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Радомишльському районному суді Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання частково недійсним:Рішень с/ради,Свідоцтва на право власності на жилий будинок,Договору дарування,Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,визнання права власності на 1/4 ідеальну частину житлового будинку та 1/4 частину прилеглої земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач,звернувся в суд з позовом до відповідачки з зазначених підстав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та надали відповідні пояснення на підтримання позову.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися в повному обсязі та надали відповідні пояснення на заперечення позову.

Вислухавши пояснення сторін по справі,свідків,дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази та обставини в їх сукупності,суд приходить до наступного.

Судом встановлено,що19 лютого 2013 року Апеляційним судом Житомирської області у справі №0620/135/12, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення та зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання факту прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житловий будинок та договору дарування житлового будинку за апеляційними скаргами сторін у справі на Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2012 року прийнято рішення:

- апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити;

- апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково:

- Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2012 року скасувати в частині зустрічного позову ОСОБА_3 та ухвалено в цій частині нове рішення:

- встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті батька ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- визнано частково незаконним рішення виконавчого комітету Лутівської сільської ради №3 від 18.01.1989 року про оформлення права власності на житлові будинки в 1/6 частині житлового будинку АДРЕСА_1;

- визнано частково недійсним свідоцтво №269 на право особистої власності на жилий будинок з надвірними спорудами, видане 14.02.1989 року виконавчим комітетом Лутівської сільської ради на ім"я ОСОБА_6 в 1/6 частині будинку;

- визнано частково недійсним договір дарування,укладений 19.10.1995 року,за яким ОСОБА_6 подарувала житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_4 в 1/6 частині цього будинку;

- визнано незаконним рішення виконавчого комітету Лутівської сільської ради №106 від 22.12.1999 року про зміни в землекористуванні в частині пере-дачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки для обслуговування будинку площею 0,15 га в 1/6 частині цієї земельної ділянки;

- визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ 21-140065,виданий Лутівською сільською радою ОСОБА_4 29.06.2000 року в 1/6 частині земельної ділянки для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1;

- визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частину земельної ділянки для обслуго-вування будинку за цією адресою.

Вищезгадане судове рішення набуло законної сили 19 лютого 2013 року та не оскаржувалося у касаційному порядку.

Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено,що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема,рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 19 лютого 2013 року у справі №0620/135/12 було встановлено наступні обставини.

Судом встановлено,що ОСОБА_5 та ОСОБА_6,перебуваючи в зареєстрованому шлюбі,спільно,на свої кошти побудували житловий будинок АДРЕСА_1 та підтверджено те,що зборами уповноважених колгоспу ім. Кірова с.Лутівка Радомишльського району від 7 травня 1963 року(протокол №4),ОСОБА_5 було виділено під будівництво будинку присадибну земельну ділянку розміром 0,30 га.

З протоколу №24 засідання членів правління колгоспу ім.Кірова с. Лутівка від 30 серпня 1965 року вбачається, що ОСОБА_5 згідно його заяви видано позику для закінчення будівництва будинку в рахунок трудоднів в розмірі 300 руб.

З виписки погосподарської книги №5,особові рахунки НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_8, НОМЕР_7, НОМЕР_6, НОМЕР_5, НОМЕР_4 Лутівської с/ради вбачається,що будинок за АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарства за 1967 рік - колгоспники;з 1968 по 1979р.р. - робітники; з 1980 по 1990р.р.- колгоспники,з 1991 по 1995 р.р. - робітники.

З інформації згаданої погосподарської книги Лутівської сільської ради за 1977,1978,1979 роки,особовий рахунок НОМЕР_8 підтверджується, що станом на 1979 рік спірне домогосподарство відносилось до суспільної групи робітники, у ньому проживали та до нього відносилися: ОСОБА_6,ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

З інформації зазначеної погосподарської книги,а також довідки Лутівської сільської ради №48 від 23.01.2012 року вбачається, що в спірному будинку у вказаний період проживала постійно дружина померлого ОСОБА_5,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 49 років за місцем свого проживання - ОСОБА_6,а дочка - ОСОБА_4 була тимчасово відсутня в період з 02.06.1978р. по 08.07.1979р.,син - ОСОБА_3 - тимчасово відсутній з 03.08.1979р.

Відповідно з 30 березня 1979 року відкрилась спадщина після смерті батька позивача - ОСОБА_5,на 1/2 частину будинку в АДРЕСА_1

Згаданим вище Рішенням Суд апеляційної інстанції визнав ОСОБА_6,ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що прийняли в рівних частинах спадщину після смерті ОСОБА_5 по 1/6 кожен ід.частини будинку в АДРЕСА_1.

Таким чином, рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 19 лютого 2013 року у справі №0620/135/12 було встановлено наступні суттєві обставини: з 1980 включно по 1990 роки житловий будинок в АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи колгоспники і в цьому будинку постійно проживали ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а успадкована після смерті ОСОБА_5 частка кожного з цих осіб становила по 1/6 ід.частині будинку.

У 1989 році ОСОБА_6 оформила на себе право власності на весь житловий будинок АДРЕСА_1 (що вбачається із рішення Лутівської сільської ради народних депутатів №3 від 18.01.1989 року та свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок №269 від 14.02.1989 року),а в жовтні 1995 року подарувала цей будинок за договором дарування ОСОБА_4 (що вбачається із договору дарування від 19 жовтня 1995 року), таким чином незаконно позбавила ОСОБА_3 права власності на майно, що також було встановлено рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 19 лютого 2013 року у справі №0620/135/12.

Відповідно до діючого в період 1971-1991 років законодавства (стаття 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року) колгоспний двір являвся сімейно-трудовим об"єднанням осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Члени колгоспу, члени колгоспного двору приймали участь в громадському господарстві колгоспу і отримували в ньому основні доходи, а також спільно вели особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

У відповідності до вимог ст.112 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року),який був чинним на момент спірних правовідносин,тобто станом на 1989 рік визначено,що майно може належати на праві спільної власності, серед іншого, двом чи кільком громадянам.

Статтею 113 ЦК УРСР було передбачено,що володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників.

Згідно вимог ч.1 ст.120 ЦК УРСР визнаається, що майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Статтею 48 ЦК УРСР було передбачено,що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам Закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою.

Постановою Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено судам, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б)розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

З виписки погосподарських книг Лутівської с/ради вбачається,що у 1991 році членами колгоспного двору АДРЕСА_1 були - ОСОБА_6 - голова двору та ОСОБА_3.

З цих же погосподарських книг Лутівської сільської ради по будинку АДРЕСА_1 за період з 1980 року по 1990 рік включно,вбачається,що ОСОБА_6 була головою цього двору і дане домоволодіння відносилось до суспільної групи колгоспники,тобто за місцем роботи голови двору в колгоспі ім.Кірова Радомишльського району Житомирської області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року у справі №6-20046-св11 (копія додається) закріплена судова практика про те,що відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР від 12 травня 1985 року, та до п. 20 "Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів", затверджених Постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин), в рядку "суспільна група господарства" записується станом на 1 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства (сім'ї).

Тобто станом на 1989 рік(що також встановлено рішенням апеляційного суду)- ОСОБА_6,ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належали на праві власності кожному по 1/6 частині будинку та земельної ділянки при будинку АДРЕСА_1 - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, а станом на 15.04.1991 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 мали б належати на праві власності кожному по 1/4 частині будинку та земельної ділянки при будинку АДРЕСА_1, - як членам колгоспного двору.

Цивільне законодавство України визначає загальне правило набуття права власності - це підстави,не заборонені законом, не встановлюючи виключний перелік таких підстав. Крім того, законодавством встановлена презумпція правомірності набуття права власності - право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стосовно майна, яке є предметом спору, відсутні будь-які заборони чи обтяження, з огляду на це суд вважає, що визнання права власності за позивачем не порушує прав чи інтересів будь яких інших осіб.

У зв'язку із зазначеним суд приходить до висновку про те,що підлягають до задоволення позовні вимог позивача про визнання частково недійсними рішення та правовстановлюючі документи,як такі, що порушують право позивача на його частку власності у спадковому домоволодіння,що розташоване по АДРЕСА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,80,81, 208,209,212-215 ЦПК України,ст.ст.328,331,392,1218,1222,1223 ЦК України,ст.ст.48,112,113,120 ЦК УРСР,суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

1.Визнати частково незаконним Рішення Виконавчого комітету Лутівської сільської ради народних депутатів №3 від 18.01.1989 року про оформлення права власності на житлові будинки в 1/4 (одній четвертій) частині житлового будинку АДРЕСА_1 Радомишльського району Житомирської області;

2.Визнати частково недійсним Свідоцтво №269 на право особистої власності на жилий будинок з надвірними спорудами, виданого 14 лютого 1989 року Виконавчим комітетом Лутівської сільської ради народних депутатів в 1/4 (одній четвертій) частині житлового будинку АДРЕСА_1;

3.Визнати частково недійсним договір дарування, укладений 19 жовтня 1995 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Радомишльської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, в 1/4 (одній четвертій) частині житлового будинку АДРЕСА_1.

4.Визнати частково незаконним Рішення Виконавчого комітету Лутівської сільської ради народних депутатів №106 від 22.12.1999 року про зміни в землекористуванні в частині передачі ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки для обслуговування будинку площею 0,15 га. в 1/4 (одній четвертій) частині цієї земельної ділянки;

5.Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ 21-140065, виданий 29.06.2000 року Лутівською сільською радою ОСОБА_4 в 1/4 (одній четвертій) частині земельної ділянки для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1.

6.Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 (одну четверту)ід.частину житлового будинку АДРЕСА_1;

7.Визнати за ОСОБА_3 право власності та на 1/4 (одну четверту) частину земельної ділянки для обслуговування будинку за адресою: будинок АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4,1961 р.н. прож.с.Лутівка Радомишльського району Житомирської області по вул. Лутовецькій,14 на користь ОСОБА_3,1957 р.н.,прож.АДРЕСА_1 грошові кошти в сумі 1851,77 грн. сплачених останнім при зверненні до суду(судовий збір).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів починаючи з дня його проголошення.Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Радомишльського І. М. Невмержицький районного суду