У Х В А Л а

09 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Закропивного О.В.

Лесько А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 13 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із позовом до ОСОБА_3, у якому просила визнати за нею та її неповнолітніми дітьми по 1/8 частці за кожним житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 Кременецького району Тернопільської області. Зазначала, що господарство за указаною адресою відносилося до колгоспного двору, членами якого були її чоловік ОСОБА_11 та його мати ОСОБА_12 Після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина на Ѕ будинку по АДРЕСА_1 Кременецького району Тернопільської області. Разом з тим, право власності на будинок було зареєстровано за ОСОБА_12, та після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року за заповітом перейшло до дочки спадкодавця ОСОБА_3

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила визнати за нею право на 6/7 часток житлового зазначеного будинку як на спадкове майно, посилаючись на те, що вона разом із сім'єю до вересня 1990 року була зареєстрована у вказаному домоволодінні, а тому має право на частку майна колгоспного двору та на частку майна після смерті матері.

Рішенням Кременецького районного суду від 14 квітня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування за заповітом право власності на 6/7 спірного житлового будинку, що належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_12 згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого згідно рішення виконкому Кременецької районної Ради народних депутатів № 190 від 24 липня 1990 року.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 22 травня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у порядку спадкування за законом право власності на 3/8 частини житлового будинку з побутово-господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 Кременецького району Тернопільської області.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування за заповітом право власності на 5/8 вищезазначеного житлового будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 13 червня 2014 року відмовлено ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

04 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2014 року після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 356 ЦПК України, у якій порушується питання про поновлення пропущеного строку.

Згідно ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою, другою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк.

Із матеріалів заяви вбачається, що строк подання заяви про перегляд судового рішення пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2014 року подана з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції положень ст. 126 ЦК Української РСР 1963 року, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявник наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року, 9 квітня 2014 року, ухвалу Верховного Суду України від 21 жовтня 2009 року та витяг із ухвали Верховного Суду України від 20 березня 1996 року.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 «Про судову практику застосування ст. ст. 353-360 ЦПК України», під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року, 9 квітня 2014 року справи передано на новий розгляд з тих підстав, що порушення судами норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справ, що унеможливлює перевірку їх подібності із обставинами справи, у якій вирішується питання про допуск до провадження Верховного Суду України.

Ухвала Верховного Суду України від 21 жовтня 2009 року та витяг із ухвали Верховного Суду України від 20 березня 1996 року не свідчать про неоднаковість застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки викладені у них правові висновки ґрунтуються на відмінних обставинах у порівнянні зі справою, рішення у якій просить переглянути заявник.

Враховуючи наведене, у допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2014 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Ярославівни, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання права власності на спадкове майно за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 13 червня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Т.П. Дербенцева

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська