Справа № 161/391/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/673/15 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року, якою його позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі позивач, покликаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для вирішення питання про відкриття провадження до суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач при пред'явленні позову не в повному розмірі сплатив судовий збір, в зв'язку з чим ухвалою судді місцевого суду від 16 січня 2015 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та надано строк для усунення недоліків. Через невиконання вимог, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, суддя місцевого суду своєю ухвалою від 09 лютого 2015 позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачу.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 651 грн., хоча ціну позову визначена в розмірі 310082 грн.

Відповідно до частини 2 статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон), цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 1 Закону судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 2 статті 3 та статтею 5 цього Закону визначено вичерпний перелік заяв та коло осіб, які звільняються від сплати судового збору.

Зі змісту матеріалів позовної заяви убачається, що позивач ОСОБА_1 не відноситься до категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору, а подана ним позовна заява не включена до визначеного частиною 2 статті 3 Закону переліку документів, за подачу яких не справляється судовий збір. .

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суддя місцевого суду, повно і всебічно дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов правильного висновку про те, що позивачем при поданні позовної заяви не сплачено судовий збір у визначеному законом розмірі, а тому підставно залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху і в зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху правомірно визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачу, як цього вимагає чинне процесуальне законодавство.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно на підставі пункту 16 частини 1 статті 4 Декрету КМУ «Про державне мито», не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки за нормами пункту 16 частини 1 статті 4 Декрету КМУ «Про державне мито» від державного мита звільняються громадяни - за видачу їм свідоцтв про право на спадщину, а не від сплати судового збору при пред'явленні в суд позову майнового характеру про визнання права власності на спадкове майно.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: