25.11.2015 Єдиний унікальний номер 205/7628/15-ц
Справа № 2/205/3461/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державна міграційна служба Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

21 жовтня 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державна міграційна служба Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. 3-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно ордеру на житло №724 серії 89 виданого виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, йому та родині надана в користування квартира АДРЕСА_1.

Станом на 02.10.2015 року у вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Починаючи з січня 2013 року відповідачки не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, їх особистих речей в квартирі не має.

Посилаючись на те, що він вимушений сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих у квартирі осіб, у той час як відповідачки тривалий час не проживають у вищевказаній квартирі, а також, у зв'язку із тим, що добровільно вирішити спір вони не бажають, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив, визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №381 в буд. №7 по вул.. Моніторна у м. Дніпропетровську.

Позивач в особі свого представника за договором адвоката ОСОБА_4, у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити у повному обсязі (а.с.43).

Співвідповідачки у судове засідання не зявились. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності до суду не надсилала. Крім того, до суду повернулися конверти із відправленням, що направлялись співвідповідачам із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», що знаходяться в матеріалах справи (а.с. 15-40).

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, Житлового кодексу УРСР, інших законів України, практику Верховного Суду України.

Суд зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру на жиле приміщення №724 серії 86 виданого виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 02.06.1989 року, на підставі рішення Ленінського районного виконкому №259/15, ОСОБА_1 було надано в користування квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7).

В спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - онука, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, - дочка (а.с. 8,13,14).

Згідно зі ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.

За ст.. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У відповідності до ст. 65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно акту від 15.10.2015 року, починаючи з січня 2013 року в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають, особистих речей останніх у квартирі не має (а.с. 10).

У відповідності до ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно зі ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою №381 в буд.№7 по вул. Моніторна у м. Дніпропетровську, є законними, обґрунтованими, доведеними, тому підлягають задоволенню.

Щодо вимог про зняття з реєстраційного обліку суд виходить із наступного.

В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку співвідповідачів за адресою: АДРЕСА_2, є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів в рівних частках на користь позивача судовий збір в сумі 487,20 грн.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 30 Конституції України, ст.ст. 9, 18, 71, 72, 104 Житлового Кодексу Української РСР, ст. 14, 15, 16 Цивільного Кодексу України, ч. 2 ст. 2, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, ст.ст. 10,11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 222 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Державна міграційна служба Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою №381 в буд.№7 по вул. Моніторна у м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття їх із реєстраційного обліку за даною адресою.

Стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, в рівних частках судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн.. 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула