Cправа № 127/2039/15-ц
Провадження № 2/127/1868/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

16 квітня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ленінський районний відділ м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ленінський районний відділ м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

В позовній заяві зазначено, що позивач ОСОБА_1 та її син - ОСОБА_2, проживають та зареєстровані в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також є власниками даної квартири згідно Свідоцтва на право власності на житло від 30.01.1999 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї вих. № 376, виданої 03.02.2015 року ТОВ "Житлово-експлуатаційним об'єднанням", крім позивачів у даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3.

Відповідач являється колишнім чоловіком ОСОБА_1, з яким 25.03.2005 року було укладено шлюб, а 25.04.2008 року зареєстровано припинення шлюбу.

Після розлучення відповідач покинув територію України та виїхав до Німеччини, однак з паспортної реєстрації в квартирі не знявся. З часу розлучення відповідач жодного разу в квартирі не бував, своїх речей на зберігання не залишав, участі в утриманні житлового приміщення та оплаті комунальних платежів не приймав.

Факт не проживання відповідача у вищевказаній квартирі, також підтверджено Актом № 1094 від 30.01.2015 року, складеним комісією в складі інспектора ТОВ "ЖЕО" Якубівською О.Т. та мешканцями будинку АДРЕСА_1.

Позивачі звертають увагу на те, що за вищевказаною адресою відповідач не проживає, так як членом сім'ї власника вже не являється, у зв'язку з чим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які фактично не надаються, але нараховуються, чим об'єктивно порушуються права позивачів. На підставі викладеного просять позбавити відповідача права користування житловим приміщенням (квартирою), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язати Ленінський районний відділ м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у його відсутність, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачі не заперечили проти такого порядку вирішення спору.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ленінський районний відділ м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглядати справу в їх відсутність, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, з свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1999 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.4).

25.03.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 502. Після одруження ОСОБА_1 прийняла прізвище чоловіка - "ОСОБА_1", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.03.2005 року виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с.5).

25.04.2008 року вищевказаний шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 25.04.2008 року (а.с.6).

З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 376 від 03.02.2015 року, виданою ТОВ "Житлово-Експлуатаційним Об'єднанням", вбачається, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_3 хоча зареєстрований в даній квартирі з 03.09.2005 року, однак не проживає згідно акту (а.с.7).

Як вбачається з акту № 1094 від 30.01.2015 року, складеного комісією в складі інспектора ТОВ "ЖЕО" Якубівської О.Т. та юриста ТОВ "ЖЕО" Міщенко А.Т. за участі мешканців будинку АДРЕСА_1: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.7 зворот).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Статтею 157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у квартирі АДРЕСА_1 понад один рік, а саме з квітня 2008 року, а також те, що останній не оплачує комунальні послуги, які нараховуються на нього, як на особу, яка зареєстрована в даній квартирі, не несе інших витрат по утриманню квартири, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою, то вона не підлягає задоволенню. Оскільки, відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, для зняття осіб з реєстраційного обліку відповідному органу достатньо наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житлом чи виселення, що набрало законної сили, та є достатньою підставою для його виконання шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового врегулювання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 71, 72, 109, 150, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 15, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Ленінський районний відділ м. Вінниці Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ВМУ ГУМВС України у Вінницькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивачами рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: