РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Якуші Н.В.,

при секретарі Пічугіній А.Г.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») звернулось з позовом до суду до відповідача ОСОБА_3 про стягнення з неї заборгованості по використаній тепловій енергії за період з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року у загальному розмірі 25070 грн. 45 коп., що включає в себе суму боргу за споживання теплової енергії у розмірі 18807 грн. 93 коп., інфляційні витрати у розмірі 4081 грн. 32 коп., 3 % річних у розмірі 774 грн. 47 коп., пеню 1406 грн. 73 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначали, що відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення у будинку №21 по вул. Космічній, 124 у м. Харкові з централізованою системою опалення на період існування боргу, загальною площею 307,0 кв.м.

Зазначали, що згідно укладеного договору купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді №12269 від 01.06.2012 року між позивачем та відповідачем, ОСОБА_3 було здійснено відпустку теплової енергії по о/р №17300-3218 у вищевказане приміщення.

Вказували, що постачання теплової енергії підтверджується довідками, актами про підключення, про відключення до системи централізованого опалення.

Оскільки ОСОБА_3 не сплатила за використану теплову енергію за період з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року, просили суд стягнути з відповідача вказану у позові заборгованість.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 17.02.2014 року №38-600/15, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові, заперечувала проти посилань представника відповідача на те, що у приміщенні за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 21, яке належить ОСОБА_3, у період, за який виникла заборгованість, були відсутні прилади опалення, оскільки актів про відключення внутрибудинкових мереж не складалось. Крім того, вказувала, що на теперішній час дія договору №12269 від 01.06.2012 року призупинена, оскільки про це зазначає відділ договорів КП «ХТМ», інформації щодо припинення дії договору у неї не має.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 13.01.2015 року (а.с.62), проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. В судовому засіданні навів свої заперечення на позов, які у письмовому вигляді були долучені до матеріалів справи (а.с.36-40), відповідно до яких зазначав, що дія договору купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді №12269 від 01.02.2012 року у п. 10.1 була передбачена до 31.12.2012 року, при цьому пролонгація строку дії договору на наступний рік (п.10.4) передбачалось за мовчазною згодою, тобто за умови відсутності від будь-якої із сторін заяви про припинення дії договору, яка повинна бути зроблена в письмовій формі не пізніше ніж за місяць до закінчення строку договору. Вказав, що 23.10.2012 року ОСОБА_3 направила на адресу позивача письмову заяву, в якій повідомила, що не бажає пролонгації дії договору та просила вважати його припиненим саме з 01.01.2013 року. А тому наполягав, що договірні правовідносини між позивачем та відповідачем припинились.

Щодо посилань представника позивача на відпустку теплової енергії по о/р №17300-3218 у вищевказане приміщення за період з 01.10.2012 року по 31.12.2012 року, то зазначав, що ОСОБА_3 придбала приміщення за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 21, в яких складові системи теплопостачання і теплоспоживання були в несправному стані, а в окремих кімнатах були взагалі відсутні, а тому через невідповідність температурних режимів, відповідач неодноразово зверталась до позивача із листами, які останнім були проігноровані. Крім того, зазначив, що через те, що опалення приміщення фактично здійснювалось за рахунок електронагрівальних приборів, 02.04.2012 року ОСОБА_3 звернулась до КП «ХТМ» із листом, в якому повідомила про своє бажання перейти на автономне/індивідуальне опалення та просила надати їй розяснення з цього питання, проте цей лист також був проігнорований позивачем. Повторні листи на адресу КП «ХТМ» відповідач направила 17.05.2012, 20.09.2012,02.11.2012 року та лише 19.12.2012 року отримала відповідь, в якій їй було розяснено умови відключення приміщень від централізованої системи опалення. Вказував, що у звязку із вищезазначеним є всі підстави стверджувати, що у листопаді, грудні 2012 року незважаючи на існування договору, відповідач фактично не отримала послуги з постачання теплоенергії від незалежних від неї обставин, а тому вимога про сплату заборгованості за цей період є незаконною. Також заперечував проти нарахування за цей період інфляційних витрат, 3% річних та пені, оскільки відповідач вжила всіх від неї залежних заходів для належного виконання зобовязань, а тому провини її у цьому не має.

Вказував, що вимога стосовно заборгованості за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року спростовується як відсутністю факту поставки теплової енергії до приміщення відповідача, так і відсутністю взаємних зобовязань, оскільки дія договору купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді №12269 від 01.02.2012 року була припинена. Також наголошував на тому, що оскільки з 01.01.2013 року ОСОБА_3 будь-яких грошових зобовязань на себе не приймала, то застосування ст. 625 ЦК є безпідставним, а тому вимоги про стягнення з неї інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року є необґрунтованими, як і стягнення пені, бо її нарахування передбачено лише за умови існування письмового договору.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Так, судом встановлено, що нежитлове приміщення загальною площею 307,0 кв.м належить відповідачу по справі на праві власності з 04.11.2011 року, що підтверджується копією договору купівлі продажу нежилого приміщення від 04.11.2011 року (а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого теплопостачальна організація взяла на себе зобовязання постачати ОСОБА_3 теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач ОСОБА_3 зобовязалась оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.п.3.2.2-3.2.3 цього Договору, ОСОБА_3 була зобовязана забезпечити належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання і тепловикористовуючих установок відповідно до проекту. Зберігати обладнання, прилади комерційного обліку та пломби на них в належному стані (а.с.9 зворотна сторона).

Відповідно до додатку №1 від 01.12.2012 року до Договору, вбачається, що ємкість системи опалення та теплових мереж ОСОБА_3 дорівнює 0,104 м3.

Відповідно до протоколу розподілу теплової енергії, встановленого в приміщенні Інституту ВАТ «Харківводпроект» від 01.12.2011 року були визначені коефіцієнти теплового навантаження на конкретного споживача, який має відповідні приміщення у будівлі №21 по вул. Космічній у м. Харкові, в тому числі коефіцієнт теплового навантаження на приміщення, що належить ОСОБА_4, із розміром якого остання погодилась, про що поставила свій підпис (а.с.156 лицьова і зворотна сторона).

Таким чином, на думку суду, позивачем було доведено факт того, що на підставі укладеного із відповідачем договору, КП «ХТМ» здійснювало відпустку теплової енергії по о/р №17300-3218 у приміщення, що належить ОСОБА_3, саме в обсягах, які були вираховані у квитанціях та підтверджені в актах звірки (а.с.19-27).

Посилання представника відповідача на листи та акти звірки, якими ОСОБА_3 повідомляла КП «ХТМ» про невідповідність температурних режимів у її приміщенні через несправний стан та взагалі відсутність складових систем теплопостачання і теплоспоживання в окремих кімнатах, суд вважає такими, що не доводять невиконання теплопостачальною організацією своїх зобовязань щодо поставки теплової енергії, оскільки відповідно до укладеного договору від 01.02.2012 року споживач ОСОБА_3 жодних зауважень з приводу невідповідності системи теплопостачання у її приміщенні при укладанні Договору не висловила, а навпаки погодилась на утримання їх у належному стані і в подальшому.

Тобто, відповідач не надав до суду докази, які б містили дані про те, що хто та в який час демонтував прилади централізованого опалення в нежитловому приміщенні, які належать ОСОБА_3, та які є єдиною системою централізованого опалення будинку №21 по вул. Космічній м. Харкові. Хоча, в той же час, Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 передбачено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Відповідно до цього ж Порядку, відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. Роботи з відключення будинку від мереж ЦО і ГВП виконуються у міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Для виконання робіт з підготовки внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП до опалювального сезону після відключення приміщення від мереж його власник, наймач (орендар) зобов'язаний надавати представнику виконавця послуг з ЦО і ГВП можливість доступу до транзитних трубопроводів відповідно до порядку їх технічного огляду, установленого Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 № 76.

Отже, доказів того, що відключення приладів централізованого опалення в нежитлових приміщеннях відповідача здійснювалося за участю надавача послуг КП «Харківські теплові мережі», матеріали справи не містять, а тому твердження представника відповідача про неотримання ОСОБА_3 послуг з теплопостачання на належному рівні у період з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до акту обстеження системи теплопостачання об'єкта комісій КП «Харківські теплові мережі» №173/5895 від 26 жовтня 2012 року система теплопостачання нежитлових приміщень, що належать ОСОБА_3, є єдиною системою централізованого опалення будинку №21 по вул. Космічній у м. Харків. (а.с.16).

Із актів підключення споживача до джерела теплової енергії комісій за участю представників КП «Харківські теплові мережі» №173/20805 від 26 жовтня 2012 року та акту відключення від джерела теплової енергії від 10.04.2013 року №173/21863 вбачається, що будинок по вул. Космічній, 21 у опалювальний період було підключено до мережі централізованого опалення та КП «Харківські теплові мережі» надавало власникам нежилих приміщень будинку, в тому числі і ОСОБА_3, послуги з централізованого опалення (а.с.17), а після його закінчення було проведено його відключення (а.с.17).

Згідно п.3.2.6 Договору від 01.02.2012 року споживач зобовязалась виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором.

Відповідно до п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1198, споживач зобовязаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2013 року на адресу відповідача надсилався лист, в якому зазначалась заборгованість за використану теплову енергію, що виникла у період з 01.11.2012 року по 30.04.2013 року, розмір якої

складався із сум, зазначених у квитанціях на оплату послуг (а.с.19-25), проте ОСОБА_3 відповідні розрахунки не здійснила, борг не погасила, у звязку із чим на думку суду він підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 інфляційних витрат та 3 % річних, то суд приходить до наступного.

Так, з Договору від 01.02.2012 року вбачається, що за невиконання або неналежне виконання сторонами зобовязань за договором винна сторона відшкодовує іній завдані збитки.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 7.2.3 норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Правові наслідки прострочення боржника виконання грошового зобов'язання, сплата пені та - на вимогу виконавця - суми втрат від інфляції та трьох процентів річних, з урахуванням зазначених норм матеріального права, визначені сторонами і в укладеному ними договорі.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є

вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені судом касаційної інстанції в судовому рішенні від 23 березня 2011 року, яке надано комунальним підприємством Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції ч. 2 ст. 625 ЦК України в подібних правовідносинах, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень, а також у постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року у справі №6-68цс12, що у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із вищезазначеним, суд вважає вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 сум інфляційних витрат та 3% річних обґрунтованими та погоджується із їх розмірами, які вирахував позивач відповідно до розрахунку (а.с5).

Також, відповідно до п.7.2.3 Договору від 01.02.2012 року, судом встановлено, що несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію передбачає нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати за кожен день прострочення за період з дня наступу строку оплати до дня фактичної оплати.

У звязку із вищезазначеним, суд вважає, що вимоги КП «ХТМ» щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 1406 грн. 73 коп., виходячи із періоду прострочення (03.06.2014 -01.12.2014), який у позові вказав представник позивача та в подальшому його не змінював, розміру облікової ставки за цей період (7,5%) та суми боргу (18807 грн. 93 коп.) є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд не погоджується із доводами представника відповідача щодо припинення дії Договору від 01.02.2012 року, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 10.1 цього Договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2012 року.

Відповідно до п. 10.2 цього ж Договору, сторонами був узгоджений перелік підстав припинення дії договору, а саме:

●закінчення строку, на який він був укладений, якщо сторони виконали свої зобовязання;

●взаємної згоди сторін про його припинення;

●прийняття відповідного рішення Господарським судом;

●ліквідації однієї із сторін (а.с.12).

Тобто, цей перелік є виключеним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У звязку із чим, суд приходить до висновку, що жодна з умов припинення дії договору не є такою, що настала, оскільки доказів її існування матеріали справи не містять, а саме відсутні докази виконання обома сторонами договору своїх зобовязань, що навпаки спростовується існуванням у споживача боргу за спожиту теплову енергію; відсутні докази і взаємної згоди сторін про припинення дії договору, відсутнє рішення суду про припинення дії договору та відсутні докази ліквідації сторін.

Посилання представника відповідача на положення п. 10.4 Договору №12269 від 01.02.2012 року є на думку суду безпідставними та такими, що не доводять припинення дії договору з 01.01.2013 року, оскільки цим пунктом було лише

передбачено порядок пролонгації дії договору на наступний рік, тобто за мовчазною згодою сторін він вважався продовженим, а за наявності письмової заяви про його припинення, проте у випадку настання однієї з обставин, передбачених п. 10.2 цього ж Договору, дія договору припинялась.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилань представника відповідача на те, що несвоєчасний розгляд представниками КП «ХТМ» заяви ОСОБА_3 щодо відключення належних їй приміщень від системи централізованого опалення, яка була подана нею 02.04.2012 року, призвело до порушення її прав, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 39 Правил користування тепловою енергією споживач має право звертатися до суду в установленому законодавством порядку для вирішення питань, що стосуються предмету договору.

Оскільки матеріали справи не містять у собі зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 про захист її порушеного права, то підстав для встановлення цього порушення в межах розгляду цивільної справи за позовом КП «ХТМ», не має. Крім того, ці обставини не впливають на висновок суду про необхідність стягнення з відповідача нарахованого боргу, який виник у період з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року, оскільки у цей період відключення від централізованої системи опалення приміщень, що належать відповідачу, проведено не було, а тому обовязок щодо оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені договором, у ОСОБА_3 ще існував.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, Закону України «Про теплову енергію», Правил користування тепловою енергією, ст.ст. 509, 625, 901, 903 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ( юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11) заборгованість за період з 01.10.2012 року по 30.04.2013 року у розмірі 25070 грн. 45 коп., що складається із суми боргу за невиконання договірних зобовязань у розмірі 18807 грн. 93 коп. на р/р 2313 у ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, ;

інфляційних витрат у розмірі 4081 грн. 32 коп.; 3% річних у розмірі 774 грн. 47 коп.; пені у розмірі 1406 грн. 73 коп. на р/р 13 у ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» ( юридична адреса: 61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11) витрати по оплаті судового збору у розмірі 250 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 14 вересня 2015 року.

Суддя Якуша Н.В.