У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко С.П.,
суддів:Вінгаль В.М., Мамонової О.Є,
при секретарі:Шкарупі Ю.В.
за участю:представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи" до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2015 року задоволені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» і з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку стягнуто 721 248 грн. 31 коп. заборгованості за кредитним договором, а також вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачі просять рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення по відмову у позові. Відповідачі вважають, що позивачем не було надано належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги за кредитним договором та не надано первинних документів на підтвердження наявності чи відсутності заборгованості. На думку апелянтів, позивач у будь-якому випадку не вправі вимагати дострокового повернення позики, оскільки не виконані вимоги закону та договору факторингу щодо обов'язкового письмового повідомлення боржника про відступлення права вимоги. Також відповідачі звертають увагу про ненадання позивачем відомостей про наявність у нього ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою, що на його думку, є необхідним, оскільки кредит в іноземній валюті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення кредитного договору, договорів про відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором і обґрунтованості вимоги дострокового повернення всієї суми заборгованості.

Апеляційний суд повністю погоджується із даними висновками, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом встановлено, що 06 березня 2008 року між ВАТ „Сведбанк" та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №2402/0308/88-008, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 50 000 доларів США на строк по 05 березня 2018 року включно і зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування у строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту.

В забезпечення виконання взятих зобов'язань, що випливають з даного кредитного договору, 29 грудня 2010 року був укладений договір поруки №2402/0308/88-008/Р-1, відповідно до якого поручитель ОСОБА_7 взяла на себе зобов'язання відповідати по зобов"язанням ОСОБА_8

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15 (його копія на а.с.34-47). Згідно з цим договором, ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги по кредитних договорах, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, на умовах «як є», у зв'язку з чим останнє отримало право нараховувати боржникам, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції, інші обов'язкові платежі тощо, а також права грошової вимоги нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісії, штрафних санкцій, інших обов'язкових платежів тощо. Всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, в тому числі за договорами забезпечення, стають дійсними для ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та вважаються такими, що надані останньому у розрахункову дату одночасно з відступленням права вимоги.

У свою чергу, в цей же день - 28.11.2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір факторингу (його копія на а.с.48-58). Згідно з цим договором, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги по кредитних договорах, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, на умовах «як є», у зв'язку з чим останнє отримало право нараховувати боржникам, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції, інші обов'язкові платежі тощо, а також права грошової вимоги нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісії, штрафних санкцій, інших обов'язкових платежів тощо. Всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, в тому числі за договорами забезпечення, стають дійсними для ТОВ «Кредитні ініціативи» та вважаються такими, що надані останньому у розрахункову дату одночасно з відступленням права вимоги.

Факт переходу за цим договором до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості ОСОБА_6 за укладеним ним з ПАТ «Сведбанк» кредитним договором підтверджено витягом з реєстру відповідного змісту (а.с.75). Суд першої інстанції обгрунтовано визнав вказаний витяг належним доказом переходу до позивача права вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів.

Відсутність даних про повідомлення боржників про заміну кредитора у зобов'язанні у даному випадку не може бути підставою для скасування рішення. Так, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 листопада 2014 року, 06 січня 2015 року набрало законної сили, відмовлено у позові ОСОБА_6 до ТОВ „Кредитні ініціативи", ТОВ „ФК „Вектор Плюс", ПАТ „Омега Банк" про захист прав споживачів, визнання дій незаконними та визнання недійсними договорів (а.с.106-112). Вказаним судовим рішенням встановлено, що відбулося відступлення права вимоги первісним кредитором, що відсутні підстави для визнання недійсними кредитного договору та договорів факторингу.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, а саме оригіналів договорів про відступлення права вимоги, первісних бухгалтерських документів та відсутність порушення зобов'язань з боку відповідачів не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до ст.ст.1081, 1082 ЦК України боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст.124 Конституції України.

Необхідність відмови в задоволенні позову, апелянти обґрунтовують також відсутністю у позивача ліцензії на здійснення факторингових операцій.

Проте їх посилання на п.п.1.2 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №231 від 03.04.2009 р. „Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" про те, що до фінансової послуги факторингу віднесено право набуття грошової вимоги до боржників - суб"єктів господарювання, а не до фізичних осіб, як на правову підставу для висновку про те, що у позивача не було правових підстав для набуття прав кредитора за договором факторингу, є помилковим.

Чинний Цивільний кодекс України не містить обмежень щодо правового статусу боржника, право грошової вимоги до якого передається за договором факторингу, а розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» є підзаконним нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу.

Укладений позивачем договір факторингу відповідає приписам ст.ст. 1077-1086 ЦК України, що визначають правове регулювання договорів факторингу, цей договір є чинним і виконувався його сторонами. Крім того, вказаний вище пункт Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України виключено розпорядженням № 352 від 06.02.2014 р.

Станом на 06 серпня 2014 року прострочена заборгованість ОСОБА_6 складала 47 695,95 доларів США, з яких 46 757,34 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами - 10 167,55 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 2728,35 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору (а.с.78) вбачається, що ОСОБА_6 в останнє вніс кошти на погашення заборгованості по кредитному договору 14 грудня 2012 року в сумі 838,23 доларів США.

З метою вирішення питання щодо сплати відповідачем простроченої заборгованості за договором кредиту №2402/0308/88-008 від 06 березня 2008 року, ТОВ „Кредитні ініціативи" з підстав, набутих в результаті укладеного з ТОВ „Вектор Плюс" договору факторингу надіслав листом вимогу про погашення простроченої заборгованості (а.с.79).

Дана вимога залишилась без задоволення.

Як визначено ст. 1054 Цивільного кодексу України за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань, чим спричинив Позивачу значної матеріальної шкоди.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковий для виконання сторонами.

Враховуючи викладені обставини, а також матеріали справи, у їх сукупності, а також оцінюючи, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, апеляційний суд вважає законними та обгрунтованним висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Таким чином, справа судом першої інстанції розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: