АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

при секретарі:Шерівській Ю.А.

з участю сторін: ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3

заінтересованої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області Винничук Оксани Михайлівни та зобов'язання вчинити певні дії, заінтересована особа - ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю діє представник ОСОБА_3 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Косівського районного управління юстиції Івано-Франківської області Винничук Оксани Михайлівни та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області закрито провадження за його скаргою на дії державного виконавця, у мотивувальній частині якої суд зазначив, що постановою начальника ВДВС Косівського РУЮ від 25.02.2015 року скасовано розрахунок заборгованості по виплаті аліментів від 16.05.2012 року в сумі 30132,00 грн. Новий розрахунок заборгованості у цьому виконавчому провадженні був затверджений 02.03.2015 року і ним встановлена сума заборгованості, яка складає 31910,39 грн.

____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/787/2014 р. Головуючий у І інстанції: Пилип»юк І.В.

Категорія: 59 Суддя-доповідач :Владичан А.І.

Станом на 27.02.2015 року розрахунок від 16.05.2012 року був скасований, а новий розрахунок - відсутній, тобто заборгованість у виконавчому провадженні була відсутня.

27.02.2015 року о 15.38 год. на ім'я начальника ВДВС Косівського РУЮ подав заяву з вимогою закрити виконавче провадження у зв'язку із відсутністю заборгованості та закінченням строку для стягнення. Виконавче провадження не було закінчене через бездіяльність державного виконавця, та начальника ВДВС Косівського РУЮ, а згодом - через відмову державного виконавця від 02.03.2015 року у закінченні виконавчого провадження.

Вважає незаконними та такими, що порушують його законні права та інтереси, як боржника у виконавчому провадженні: розрахунок заборгованості від 02.03.2015 року, бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження, а також відмову державного виконавця у закінченні виконавчого провадження.

Неправильність та незаконність розрахунку від 02.03.2015 року полягає в тому, що як вказано в ньому, заборгованість нарахована за базовою величиною - середньомісячною заробітною платою працівника для даної місцевості. Однак, при цьому державним виконавцем не було подано жодного запиту до місцевих органів статистики про розмір середньомісячної заробітної плати працівника для даної місцевості. До матеріалів виконавчого провадження не було долучено жодного документа, який би підтверджував дійсність вказаного розміру середньої заробітної плати за кожен окремий місяць. Тому розрахунок не є обґрунтованим та має характер припущення.

Нарахування заборгованості аліментів повинно було здійснюватися до досягнення його дитиною повноліття, яке наступило ІНФОРМАЦІЯ_4, але 16.05.2012 року жодного розрахунку заборгованості органами ДВС не здійснювалося.

Державним виконавцем, який здійснював розрахунок заборгованості, застосовано норму матеріального права, яка не поширювала свою дію на період до 08.03.2011 року. При визначенні заборгованості державний виконавець керувався ч.3 ст.195 СК України, яка визначає базову величину для нарахування заборгованості платнику аліментів. Так, до 08.03.2011 року діяла редакція цієї статті, що зобов'язувала державного виконавця нараховувати заборгованість по аліментах боржнику, який не працює, виходячи з середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації, або заробітної плати некваліфікованого працівника.

Державний виконавець не встановив чи працював він на протязі кожного окремого проміжку часу, не була витребувана копія трудової книжки, не направлені запити до відповідних органів про сплату соціальних страхових внесків.

За весь період стягнення аліментів заборгованість визначена, виходячи з середньої заробітної плати всіх працівників незрозуміло якої «даної місцевості». При цьому, як і попереднього разу, до матеріалів виконавчого провадження не були долучені жодні запити до органів статистики, або відповіді таких органів щодо дійсного розміру такої базової величини на кожний окремий місяць, не було вказано, яка саме місцевість бралася до уваги і за якими критеріями. Нарахована заборгованість у даному виконавчому провадженні з початку нарахування до 08.03.2011 року є незаконною, оскільки був застосований закон, який не поширював свою дію на цей період часу.

Постанова про відкриття виконавчого провадження, не відповідає даним про той час відкриття виконавчого провадження, оскільки там зазначені такі реквізити, які притаманні більш пізнішому періоду.

Просив визнати незаконним дії державного виконавця Винничук О.М. щодо складання розрахунку заборгованості боржнику ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №2883728 ; визнати даний розрахунок заборгованості незаконним та скасувати його; визнати незаконною бездіяльність та відмову державного виконавця Винничук О.М. щодо не закінчення виконавчого провадження; зобов'язати державного виконавця Винничук О.М. закінчити виконавче провадження №2883728.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю діє представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій з ухвалою суду погодитись не може, оскільки при прийнятті даного рішення судом першої інстанції не було надано належної оцінки матеріалам та обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просили скасувати ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2015 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що при визначені заборгованості державним виконавцем був застосований закон (редакція ч.3 ст.195 СК України), який не поширював свою дію на період часу до 08.03.2011 року, тому суд помилково прийшов висновку про законність застосування вказаного закону, що суттєво погіршує його становище.

Також судом першої інстанції не було дотримано вимог ч.3 ст. 387 ЦПК України щодо підстав відмови у задоволенні скарги надії державного виконавця. Такі підстави були відсутні, а тому суд неправомірно відмовив у задоволення скарги.

Окрім цього суд першої інстанції незаконно стягнув зі нього судовий збір, оскільки судовий збір по даній цивільній справі вже був сплачений.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності до ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Частиною 4 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, про що складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, а спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 9 Закону).

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.05.1996 року Вижницьким районним судом Чернівецької області по справі №А-12 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області аліментів на дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.05.1996 року до її повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №2883728 від 20.06.1998 року, винесеною старшим державним виконавцем ВДВС Косівського РУЮ Козак І.П. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №А-12 від 28.05.1996 року, виданого Вижницьким районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів в розмірі 1/4 частини щомісячно на утримання неповнолітньої дитини.

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №2883728 від 05.11.2012 року, винесеною старшим державним виконавцем Відділу ДВС Косівського РУЮ Козак І.П. встановлено, що закінчився строк, передбачений законом для стягнення аліментів у зв'язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 досягла повноліття.

Ухвалою Вижницького районного суду від 22.05.2014 року визнано незаконною постанову державного виконавця ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Козак І.П. про закінчення виконавчого провадження та зобов'язано начальника ВДВС Косівського РУЮ Івано-Франківської області Йоника І.М. відновити виконавче провадження ВП №2883728 щодо стягнення аліментів (заборгованості) з ОСОБА_2.

Посилання апелянта ОСОБА_2 на неправильність та незаконність розрахунку заборгованості по аліментам, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки державним виконавцем на виконання постанови начальника ВДВС Косівського РУЮ Йоник І.М. від 25.02.2015 року здійснено новий розрахунок заборгованості по виплаті аліментів, з урахування всіх особливостей.

Згідно розрахунку заборгованості від 02.03.2015 року, заборгованість по сплаті аліментів з ОСОБА_2 станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 становить 31910,39 гривень.

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом, а тому у разі невизнання боржником розрахунку заборгованості від 02.03.2015 року він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визначення розміру заборгованості за аліментами судом.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта те, що на момент подання ним заяви 27.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження існували всі підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки для даної категорії справ має бути фактичне виконання рішення і не може бути закрите виконавче провадження, у зв'язку із закінченням строку передбаченого для стягнення аліментів.

Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, оскільки до виконавчих проваджень по стягненню аліментів п.6 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» застосовуватись не може, а підлягає застосуванню п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», де вказано, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що оскаржувані ОСОБА_2 рішення та дії державного виконавця вчинені відповідно до закону, в межах його повноважень і при цьому права чи свободи боржника порушені не були.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції вимог процесуального права, щодо стягнення з нього витрат пов'язаних з оплатою судового збору, є безпідставними та спростовуються положенням ст.388 ЦПК України, з якої вбачається, що судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого за довіреністю діє представник ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 квітня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: