Справа № 509/761/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Куркана М.М.

при секретарі - Савченко М.В.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Марфін Банк», ПАТ «Дельта Банк»

«Про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю членів сім'ї та стягнення боргу», -

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

«Про визнання договору недійсним та стягнення моральної шкоди»,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2013 р. позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 17 травня 2010 р. між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений в простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого він дав у борг вказаному відповідачу 261 555 гр., що відповідало 33 000 доларів США. Також вказаним договором було передбачено, що вказана позика повинна бути повернута до 17.05.2011 р., що за користування грошима позичальник зобов'язаний сплачувати 1% від суми боргу щомісячно та 0,5% пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

При отриманні позики відповідач ОСОБА_2 пояснювала, що вказані гроші їй необхідні для завершення будівництва житлового будинку з вбудованим офісом, який розміщений на АДРЕСА_1, торгівельно-виставочного центру, який розміщений на АДРЕСА_2, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розміщений на АДРЕСА_3.

Вказані об'єкти нерухомості будувались разом з відповідачем ОСОБА_2, відповідачем ОСОБА_4, який проживає з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу та відповідачем ОСОБА_3, яка є донькою ОСОБА_2.

По закінченню строку повернення позики відповідач ОСОБА_2 позику не повернула, як і не сплатила відсотки за користування грошима та пеню.

Оскільки, гроші які ОСОБА_2 взяла у борг були потрачені всіма відповідачами на поліпшення стану вказаного вище нерухомого майна, просив суд визнати спільною сумісною власністю відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 житловий будинок з вбудованим офісом та виставковим павільйоном з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1; торгово-виставковий центр за адресою: АДРЕСА_2; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики від 17.05.2010 року та судові витрати по справі.

В подальшому ОСОБА_1 свої вимоги уточнив та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 856621 гр., з яких 261555 гр. - основний борг, 117700 гр. - відсотки за користування грошима, 477336 - пеня за прострочення повернення боргу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала і в свою чергу звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому зазначала, що 17.05.2010 р. між нею та ОСОБА_1 був укладений в простій письмовій формі договір займу, відповідно до якого вона нібито отримала у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 261 555 гр., що було еквівалентно 33 000 доларів США.

Насправді вона такі гроші не отримувала, а зазначена в розписці сума витікає з заборгованості по договору позики від 25.09.2006 р.

Крім того, підписання договору позики від 17.05.2010 р. передувало впливу тяжкої обставини, якою була її тяжка хвороба серця.

Також укладанням договору позики на край невигідних для неї умовах, ОСОБА_1 завдав їй моральні страждання, і як наслідок цього моральну шкоду.

З вказаних підстав ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним договір позики від 17.05.2010 р. та стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду у сумі 352455 гр.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 зустрічний позов підтримав. Відповідач по зустрічному ОСОБА_1 зустрічний позов не визнав, оскільки вважав, що оспорюваний договір позики укладався на добровільних засадах, без будь-якого примусу, у зв'язку з чим не може йти мови про завдання ним ОСОБА_2 будь-якої моральної шкоди.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі.

Представник ПАТ «Марфін Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши докази по справі, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.14 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Відповідно до ст.18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є встановлення правовідношення.

Відповідно до ч.4 ст.3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.173 СК України, батьки та діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна.

Судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно належить на праві власності ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду по захист не свого, а чужого права, не маючи на те передбачених повноважень. В статусі власника, чиє право порушується, не визнається або оспорюється - позивач не виступає, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 майна, а саме: житлового будинку з вбудованим офісом та виставковим павільйоном з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1; торгово-виставкового центру за адресою: АДРЕСА_2; житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3; - не підлягають задоволенню. Доводи позивача, що відповідачі жили однією сім'єю, а тому вказане майно є їх спільною сумісною власністю суд до уваги не бере, оскільки тільки зареєстрований у встановленому порядку шлюб породжує права та обов'язки подружжя.

Позивач ОСОБА_1 просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики від 17.05.2010 р. пеню за прострочення повернення заборгованості, та судові витрати по справі.

Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво чи багатостороннім договором є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини.

Судом встановлено, що договір позики від 17.05.2010 р. укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 Належно оформленого солідарного обов'язку по названому договору відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 не надавали. В договорах позики не вказано, що вони укладалися відповідачем ОСОБА_2 в інтересах сім'ї або інших визначених осіб. Поручителями або в іншому статусі по даним договорам позики відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не виступали, у зв'язку з чим позовна вимога щодо солідарного стягнення заборгованості та пені за прострочення заборгованості з відповідачів задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Кінцевий термін виконання зобов'язання з боку ОСОБА_2 умовами договору позики від 17.05.2011 р.

По цих підставах суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за договором позики від 17 травня 2010 року та пені за прострочення повернення заборгованості підлягають задоволенню. Розрахунок суми боргу зроблений позивачем судом перевірено і він відповідає умовам договору, у зв'язку з чим суд вважав за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 856621 гр., з яких 261555 гр. - сума основного боргу, 117 700 гр. - 1% за користування коштами, 477336 гр. - пеня за прострочення повернення позики в межах одного року - з 18.05.2011 р. по 18.05.2012 р.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд виходив з того, що ні позивачем по зустрічному позову ні його представником не доведені обставини, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору позики від 17.05.2010 р. Що стосується стягненню моральної шкоди, то вказана вимога також задоволенню не підлягаєж, оскільки стягнення такої шкоди не передбачено вищевказаним договором.

Суд також вважає, що відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат по справі, які складаються з витрат по сплаті судового збору за подачу позову та заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 7, 8, 10, 11, 15, 88, 209, 212-215, 223, ЦПК України, ст.ст. 3, 14, 18, 21, 173 СК України, ст.ст. 16, 202, 256, 261, 316, 321, 392, 614, 626, 1049 ЦК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 856 621 гр., в тому числі, за договором позики від 17.05.2010 р.- 261 555 гр. - сума основного боргу, 117 700 гр. - проценти за користування коштами, 477 336 гр. - пеня за прострочення повернення боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрат у сумі 3 627 гр. 52 коп.

В задоволені позову в частині інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: М. М. Куркан