УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/4952/15-ц

Провадження № 2-з/638/142/15

02.04.2015 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого: судді Шишкіна О.В.,

при секретарі: Голуб Ю.О.

розглянувши заяву суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Шишкін О.В., розгялнувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 638/13904/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Ваітекунаса Ігоріса Вітаутса про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ

В провадженні суду знаходиться вказана цивільна справа, на даний час не розглянута.

В ході судового розгляду позивачем ОСОБА_1 подано заву про забезпечення позову, у якій просить суд накласти арешт на все рузоме та нерухоме майно і заборонити відчуження всього рухомого майна, яке належить відповідачу, а також обмежити його у праві виїзду за межі України.

Заява вмотивована тим, що відповідач отримав від позивача кошти у сумі 4800 доларів США і на даний час ухиляється від виконання зобов'язання по поверненню коштів. Крім того, заявник указує на той факт, що відповідач не з'являється на виклики суду, а оскільке він громадинин іншої держави - має можливість уникнення виконання зобов'язання, яке є предметом судового розгляду.

Дослідивши заяву, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення клопотання у зв'язку із наступним.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії судового розгляду і повинно бути співмірним заявленим вимогам.

Застосування заходів забезпечення позову можуть бути застосовані у разі, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, як роз'яснено постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тож, в частині накладення арешту та заборони відчуження всього нерухомого майна, суд задовольняє заяву частково в межах суми позову 4 800 доларів США, що на день розгляду заяви за курсом НБУ 2348.1944 грн. за 100 доларів США складає 112713,33 грн.

В частині обмеження відповідача у праві виїзду за межі України, суд вважає необхідним відмовити у звязку із наступним.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, питання про обмеження особи у праві виїзду за межі України розглядається судом за заявою державного виконавця у рамках виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 151-153, 377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі № 638/13904/14-ц задовольнити частково.

Застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони відчуження рухомого майна, що належить Ваітекунас Ігорісу Вітаутсу, у межах суми позову, яка на час розгляду заяви складає 112713,33 грн.

В решті заяви відмовити.

Копію ухвали для виконання направити до Дзержинського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Після отримання відомостей про виконання ухвали, її копію направити на адресу відповідача.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з моменту отримання її копії.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий: суддя