Справа № 758/2025/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року суддя Подільського районного суду м.Києва Декаленко В. С. , розглянувши матеріали позовної заяви Закритого акціонерного товариства «КИЇВГУМА» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора ЗАТ «КИЇВГУМА» Кудляка Євгена Васильовича до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору недійсним.

Дослідивши матеріали позовної заяви приходжу до висновку, що вона (заява) подана з порушенням правил підсудності, а тому підлягає поверненню позивачу для подання до належного суду, виходячи з наступних підстав.

Так стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЦПК України, позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції…

Відповідно до ст.ст. 107, 109 ЦПК України, усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонними судами.

Позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивача та доданих до неї документів, останній звертаючись із нею до Подільського районного суду м. Києва та вважаючи, що вона підсудна йому, обґрунтовує це тим, що місцем проживання відповідача-1 є адреса: АДРЕСА_1, однак з даними твердженнями позивача погодитись неможливо виходячи з наступного.

Мною встановлено, що чинним цивільно-процесуальним законодавством України, крім загальної підсудності справ, визначено також їх виключну підсудність.

Так відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 своєї Постанови № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, Пленум Верховного суду України в п. 27 своєї Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об'єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред'являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивача, предметом спору між сторонами у ній є визнання недійсним Інвестиційного договору № ІД-1СD20/АБ від 18.10.2005 року, що укладений між ТОВ «Укрінформсервіс» (Емітент) та ОСОБА_3, ОСОБА_2 (Інвестори) згідно умов якого Інвестори забезпечують фінансування реконструкції Об'єкта нерухомості шляхом придбання у власність Облігацій, випущених Емітентом, і мають право одержати у спільну сумісну власність Обєкт нерухомості, розрахувавшись за нього з використанням Облігацій, а Емітент зобов'язаний здійснити достроковий викуп Облігацій для оплати Інвесторами Об'єкта нерухомості на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1 (Визначення термінів) зазначеного Інвестиційного договору, Об'єктом реконструкції є оздоровчий комплекс сімейного типу, що розташований за адресою: вул. Столичне шосе, 149 в Голосіївському районі м. Києва, що об'єднує об'єкти нерухомості, та для побудови якого Емітент залучає грошові кошти Інвесторів шляхом випуску Облігацій. Об'єктом нерухомості є корпус типу «С» в Об'єкті реконструкції за № 20, загальною розрахунковою площею згідно проектної документації 404, 00 метрів квадратних.

Враховуючи вищевикладене приходжу до висновку, що позов позивача є нічим іншим як позовом з приводу нерухомого майна, а тому щодо його підсудності підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 114 ЦПК України.

Мною ж встановлено, що місцезнаходження Об'єкта нерухомості вказаного в оспорюваному Інвестиційному договорі, територіально не відноситься до юрисдикції Подільського районного суду м. Києва, оскільки він знаходиться на адміністративній території Голосіївського району м. Києва, у зв'язку з чим подана позивачем позовна заява не може бути підсудна йому (Подільському районному суду м. Києва).

Стаття 115 ЦПК України визначає, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Крім того необхідність повернення позовної заяви позивачу у зв'язку з непідсудністю справи цьому суду, пролонгується в п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене приходжу до висновку про доведеність необхідності повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду.

Також, оскільки мною встановлено, що дана справа не підсудна Подільському районному суду м. Києва, позивачу в силу п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», підлягає поверненню сплачена останнім сума судового збору в розмірі 243, 60 грн.

На підставі викладеного, п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст.ст. 3, 11, 107, 110, 109, 114, 115, 118, 121 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Закритого акціонерного товариства «КИЇВГУМА» в особі арбітражного керуючого - ліквідатора ЗАТ «КИЇВГУМА» Кудляка Євгена Васильовича до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» про визнання договору недійсним, повернути позивачу для подання до належного суду.

Повернути Закритому акціонерному товариству «КИЇВГУМА» судовий збір в розмірі 243, 60 грн., сплачений відповідно до Квитанції № 11192239 від 18.02.2015 року на р/р 0008, МФО 820019, код 37975298, ГУ ДКСУ у м. Києві.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко