Номер провадження: 22-ц/785/1649/15
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, яка діє також від імені та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, визнання права власності в порядку спадкування та успадкування прав та обов'язків забудовника, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_4. звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила: 1) встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з 13.11.1996 р. по 12.08.2005 р. без реєстрації шлюбу; 2) визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., будівельні матеріали використані в процесі будівництва будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1; 3) визнати за ОСОБА_4 право власності на ? ч. спільного сумісного майна подружжя та на 1/8 ч., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, разом на 5/8 ч. будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на її ім'я документів, які посвідчують право власності; 4) визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 право власності на 1/8 ч. будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на його ім'я документів, які посвідчують право власності. Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на її користь витрати зі сплати судового збору.

В позові ОСОБА_4 вказала, що з вересня 1996 р. проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8. Вона в будь-якому шлюбі не знаходилася. 13.11.1996 р. ОСОБА_8 розірвав шлюб з ОСОБА_9. В період спільного проживання однією сім'єю вони вели спільне господарство, за рахунок спільних трудових і грошових затрат побудували двоповерховий житловий будинок, площею - 320 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Житловий будинок). Вони вселилися і проживали разом на першому поверсі житлового будинку. Зареєстрована вона у спірному житловому будинку з 20.12.1997 р.. 09.10.1998 р. у них народився син - ОСОБА_5. 12.08.2005 р. вони зареєстрували шлюб. Житловий будинок не введено в експлуатацію, право власності на нього не зареєстровано, а тому будинок має статус незавершеного будівництва. ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_8 помер, після чого відкрилася спадщина. Як співвласник побудованого житлового будинку вона має право на ? ч. будівельних матеріалів, використаних при будівництві останнього. Як спадкоємець чоловіка за законом вона має право на 1/8 ч. будівельних матеріалів, оскільки спадкоємців четверо - вона, син та батько і мати померлого чоловіка. Разом вона має право на - 5/8 ч. будівельних матеріалів. Її син в порядку спадкування за законом після смерті батька має право на 1/8 ч. будівельних матеріалів. В порядку спадкування до неї з сином перейшло право здачі житлового будинку в експлуатацію.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.11.14 р. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_8 з 13.11.1996 р. по 12.08.2005 р. без реєстрації шлюбу. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? ч. будівельних матеріалів, які були використані для будівництва житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, вартістю - 221 642,50 грн., у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.. Визнано за ОСОБА_5 право на ?? ч. будівельних матеріалів, які були використані для будівництва житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, вартістю - 221 642,50 грн., у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.. В задоволені іншої частини позову відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні вимог про визнання будівельних матеріалів спільним сумісним майном чоловіка і жінки, визнання права власності на будівельні матеріали. Посилається на те, що в оскарженій частині рішення суду ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального прав.

Рішення суду в частині встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається (ст. 303 ЦПК України)

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 в письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважали необхідним відмовити у задоволенні вимог про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок. Визнати за ними права та обов'язки забудовника 2/3 ч. житлового будинку. Направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження слухання справи про спадкування майна за законом після смерті їх сина ОСОБА_8. Посилаються на те, що житловий будинок було побудовано ними та їх померлим сином.

ОСОБА_6, який є одночасно представником ОСОБА_7, в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 16, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що на початок проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_8 однією сім'єю спірний житловий будинок, площею - 115,63 кв. м., житловою площею - 65,90 кв. м., вже був побудований. Тому позовні вимоги в частині визнання будівельних матеріалів об'єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачкою права власності на їх ? ч. не знайшли свого підтвердження. В порядку спадкування за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно визнати право власності на ? ч за кожним на будівельні матеріали, які були використані під час будівництва спірного житлового будинку. Позовні вимоги про визнання за позивачкою та її сином права здачі спірного житлового будинку в експлуатацію не підлягають задоволенню тому, що за позивачами не визнано прав та обов'язків забудовника (а. с. 209 - 213)

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції. Вважає, що таких висновків суд дійшов при їх невідповідності обставинам справи, з порушенням вимог законодавства (ст. 105 ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 11, 13 Закону "Про власність", ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України). Доводи апелянта щодо наявності у ОСОБА_4 та її сина права на успадкування майна після смерті ОСОБА_8 є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

18.10.1990 р. за № 330 виконкомом Біляївської райради ОСОБА_8 на підставі рішення сільської ради від 27.09.1990 р. № 3/0 було надано дозвіл на будівництво спірного житлового будинку по АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею - 0,13 га. (а. с. 12 - 13, 122 - 123).

18.10.1990 р. ОСОБА_8 було видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею - 115, 60 кв. м., житловою - 65,90 кв. м. (а. с. 14 - 19).

24.12.1995 р. було складено Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію ОСОБА_8 житлового будинку по АДРЕСА_1, загальною площею - 115,63 кв. м., житловою - 65,90 кв. м. (а. с. 35 - 35 зворотна сторона).

Відповідно до довідки виконкому Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 26.11.2012 р. № 3613 за ОСОБА_6 рахувався житловий будинок по АДРЕСА_1, про що в погосподарській книзі під № 22, особовий рахунок № НОМЕР_1, сторінка № 24 зроблено відповідний запис (а. с. 151).

Стаття 105 ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 11, 13 Закону "Про власність", чинні станом на 24.12.1995 р., передбачали, що громадянин не набуває права власності на житловий будинок, тільки якщо його побудовано без відповідного дозволу, належним чином затвердженого проекту, або з суттєвим відхиленням від проекту, з грубим порушенням основних будівельних норм і правил. Об'єктом права приватної власності громадян України є, зокрема, жилі будинки.

Згідно іншого діючого станом на 24.12.1995 р. законодавства, зокрема, Закону України від 07.12.1990 р. № 553-ХІІ "Про місцеві ради народних депутатів і регіональне самоврядування, закону України від 25.12.1974 р. "Про державний нотаріат", постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 11.03.1985 р. № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 р. за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджений Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 р. № 5-24-26, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженого наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 р. № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затверджений наказом Міністра юстиції України від 19.01.1976 р. № 1/5 на підтвердження приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради народних депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право власності на житлові будинки. Про вказане вказується в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"

Оцінюючи запис у погосподарській книзі щодо приналежності спірного житлового будинку ОСОБА_8, разом з іншими вищевказаними доказами (дозволу виконкому Біляївської райради від 27.09.1990 р. № 3/0 ОСОБА_8 на будівництво спірного житлового будинку; видачу ОСОБА_8 18.10.1990 р. за № 330 будівельного паспорту на будівництво житлового будинку; складення 24.12.1995 р. Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію ОСОБА_8 житлового будинку) колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 за час свого життя, а саме - 24.12.1995 р. набув право власності на спірний житловий будинок, який після його смерті увійшов до спадкової маси. За вказаних обставин, доводи позивачки про те, що будівництво спірного житлового будинку не було закінчено під час її спільного проживання з ОСОБА_8, об'єктом права спільної сумісної власності є використані під час будівництва житлового будинку будівельні матеріали, вона має право успадкувати право на будівельні матеріали та право введення житлового будинку в експлуатацію є неспроможними. Неспроможними є також доводи відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності їх та померлого сина ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 помер (а. с. 10, 78). Відомостей про наявність заповіту матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220, 1261, 1268, 1269 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємцями майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 є: жінка - ОСОБА_4 (а. с. 8); син - ОСОБА_5 (а. с. 9); батько та мати померлого - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а. с. 85). Ці обставини визнані сторонами і не оспорювалися (ст. 61 ЦПК України).

До складу спадкової маси входить житловий будинок по АДРЕСА_1, загальною площею - 115,63 кв. м., житловою - 65,90 кв. м.. Колегія не приймає до уваги відомості щодо загальної площі житлового будинку - 321,90 кв. м., житлової - 117,90 кв. м., наявні у технічному паспорті від 14.03.2006 р. (а. с. 45 - 49, 131 - 136), оскільки ці дані суперечать вищевказаним доказам щодо надання дозволу на будівництво житлового будинку, введення його в експлуатацію. Крім того, у справі наявний дозвіл інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Біляївської районної державної адміністрації від 12.12.2005 р. на виконання ОСОБА_4 будівельних робіт з нового будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1. Вказане не лишає позивачку можливості оформити у встановленому порядку право власності на житловий будинок із збільшеною загальною площею в розмірі - 321,90 кв. м., житловою - 117,90 кв. м..

ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 своєчасно прийняли спадщину, оскільки проживали із спадкодавцем (а. с. 7 зворотна сторона). Крім того, ОСОБА_4 від свого імені та від імені та в інтересах сина ОСОБА_5 своєчасно звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а. с. 79).

Таким чином, ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5 успадкували по ? ч. кожний житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою - АДРЕСА_1, який складається з п'яти кімнат загальною площею - 115, 63 кв. м., житловою - 65,90 кв. м..

Державний нотаріус Біляївської районної державної нотаріальної контори листом від 28.11.1012 р. повідомив ОСОБА_4 про неможливість видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності на спірний житловий будинок ОСОБА_8 (а. с. 92 - 92 зворотна сторона). Позивачці рекомендовано звернутися до суду.

Колегія суддів приймає до уваги, що звернувшись до суду, позивачка намагалася вирішити спір щодо визнання права власності, успадкування майна після смерті її чоловіка. При цьому позивачка помилялася щодо фактичних обставин справи та дійсних правовідносин. Вважаючи, що житловий будинок не був закінчений будівництвом та введений в експлуатацію її чоловіком, вона просила визнати за нею та її сином право власності в порядку спадкування за законом на будівельні матеріали з правом закінчення будівництва та введення житлового будинку в експлуатацію. Вказаний спосіб обрано невірно, він не призведе до відновлення порушених прав позивачів. Виходячи з встановлених обставин по справі та відповідних їм правовідносин, колегія суддів вважає необхідним визнати за ОСОБА_4 та її неповнолітнім сином - ОСОБА_5, в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8 право приватної власності на ? частину за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою - АДРЕСА_1, який складається з п'яти кімнат загальною площею - 115, 63 кв. м., житловою - 65,90 кв. м.. Вирішення спору таким чином не свідчить про вихід за межі позовних вимог, оскільки предметом спору є - успадкування майна, прав та обов'язків спадкодавця.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушені вищевказані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині підлягає скасуванню. В цій частині необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року в частині відмови визнання житлового будинку спільним сумісним майном подружжя та його поділ, визнання в порядку спадкування за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на ? частину за кожним будівельних матеріалів, відмови в успадкуванні прав та обов'язків забудовника - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 та неповнолітнім ОСОБА_5, в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 право приватної власності на ? частину за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою - АДРЕСА_1, який складається з п'яти кімнат загальною площею - 115, 63 кв. м., житловою - 65,90 кв. м..

У задоволенні вимог ОСОБА_4, яка діє також від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про визнання житлового будинку спільним сумісним майном подружжя та його поділ, визнання в порядку спадкування за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на ? частину за кожним будівельних матеріалів, успадкування прав та обов'язків забудовника - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко