АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Галичанського А. Д., Перепелюк І. Б.

секретар Тодоряк Г. Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бельського Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит») про повернення банківського вкладу за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про повернення банківського вкладу.

Зазначала, що 10 липня 2014 року між нею та відповідачем в особі відділення №87 ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» укладено договір банківського вкладу «Класік» №300131/81877/6-14, згідно з умовами якого відповідач відкрив їй депозитний рахунок та прийняв від неї на цей рахунок кошти в сумі 16800 доларів США на строк до 10 січня 2015 року з процентною ставкою за депозитом 13,50% річних.

За умовами договору вона має право на дострокове повернення вкладу.

На її письмову заяву від 14 серпня 2014 року відповідач фактично відмовив у достроковому поверненні вкладу.

Посилаючись на викладене, позивачка просила стягнути з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на її користь суму вкладу у розмірі 16800 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 грудня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» просить рішення суду першої інстанції скасувати у позові відмовити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності позовних вимог.

Такий висновок є правильним.

У справі встановлено, що 10 липня 2014 року між ОСОБА_3 та відповідачем в особі відділення №87 ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу у вигляді договору-заяви №300131/81877/6-14про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 місяців в іноземній валюті, згідно з умовами якого відповідач відкрив позивачці депозитний рахунок НОМЕР_1 та прийняв на цей рахунок кошти у розмірі 16800 доларів США на строк до 10 січня 2015 року з процентною ставкою за депозитом 13,50% річних (а.с.5).

Внесення позивачкою коштів стверджено квитанцією № 23 від 1 квітня 2014 року (а.с.6).

Відповідно до умов договору вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного сторонами у договорі або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу (п.5).

На письмове звернення позивачки від 12 серпня 2014 року про дострокове повернення суми вкладу відповідач суму вкладу не повернув (а.с.7,8).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката, договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, (далі - Інструкція) передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

У справі встановлено, що сторонами додержано письмову форму договору банківського вкладу з видачею позивачці квитанції - документа, що відповідає Положенню та Інструкції.

У зв'язку з цим доводи апелянта про недотримання письмової форми договору банківського вкладу, укладеного сторонами, є необґрунтованими.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта посилався на Основні умови залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови) як невід'ємну частину договору банківського вкладу.

Згідно з п. 2.2 цих Основних умов внесення вкладу здійснюється вкладником на вкладний рахунок, що зазначений у договорі-заяві, шляхом перерахування вкладником безготівкових грошових коштів з поточного/ карткового рахунку, відкритого у банку, або шляхом внесення готівкових коштів через касу банку. Підтвердженням здійснення розміщення вкладу є виписка по вкладному рахунку.

Апелянт вважає, що з огляду на зміст вказаного документа письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною за умови, якщо вкладнику видано саме виписку з вкладного рахунку.

Такі доводи не заслуговують на увагу.

Основні умови є складовою договору банківського вкладу, вони не є нормативно-правовим актом у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) у розумінні ч. 1 ст. 1059 ЦК України.

Передбачена Основними умовами можлива видача виписки з вкладного рахунку є підтвердженням розміщення вкладу, тобто його обліку після укладення договору та внесення коштів.

Щодо видачі документа на підтвердження укладення договору та внесення коштів, то позивачці видано квитанцію - документ, що відповідає Положенню та Інструкції.

Апелянт посилається на те, що депозитні вклади, у т.ч. вклад позивачки, не поступали на відповідні рахунки банку, а договори банківського вкладу не обліковувалися в операційній системі банку.

Такі доводи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Згідно із п. 2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення).

Встановлено, що у позивачки є оригінал примірника договору банківського вкладу, квитанції про внесення коштів, які за змістом та формою відповідають вимогам закону та інших нормативно-правових актів, містять підписи уповноважених осіб банку, відтиски печатки.

Тому, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6- 17 цс 12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як на обставину недодержання вимог щодо письмової форми договору апелянт посилається на те, що підпис на квитанції на здійснення касової операції ймовірно вчинено керівником відділення банку, а не касиром.

З приводу таких доводів апелянта колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсність договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, крім випадку недотримання вимог щодо письмової форми, прямо не встановлена законом й на час розгляду справи договір не визнаний судом недійсним.

Належність підпису на квитанції саме працівнику банку апелянтом не спростовується.

На квитанції міститься відтиск печатки відділення банку.

Таким чином, квитанція за змістом та формою відповідає вимогам, які передбачені пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції.

Апелянт посилається на відхилення судом першої інстанції клопотання представника банку про призначення почеркознавчої та технічної експертизи на предмет ідентифікації підпису та відтиску печатки на договорі та квитанції.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не наведено обставин, які є підставою для призначення експертизи.

В суді апеляційної інстанції після роз'яснення процесуальних прав, у т.ч. права заявляти клопотання про призначення експертизи, представник апелянта такого клопотання не заявив.

Підписання договору та квитанції керівником відділення банку та скріплення підпису печаткою, яка знаходилася у розпорядженні керівника відділення, як про це стверджує апелянт, не свідчить, що квитанція за змістом та формою не відповідає вимогам, які передбачені пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, оскільки керівник відділення є працівником банку, який у силу своїх повноважень організовує роботу відділення та несе за це відповідальність.

Апелянт посилається на наявність кримінального провадження від 28 липня 2014 року, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Проте на час розгляду цивільної справи відсутній вирок, яким були б встановлені обставини вчинення певних протиправних дій, а ОСОБА_3 пред'явлено вимоги, які випливають із договірних відносин, а не з відносин заподіяння шкоди діями працівників банку чи інших осіб.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді А. Д. Галичанський

І. Б. Перепелюк