Провадження №2/521/4520/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 грудня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О. .

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації, відчуженої частки майна у спільній сумісній власності подружжя, визнання права на компенсацію частини коштів вкладених у підприємницьку діяльність,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації, відчуженої частки майна у спільній сумісній власності подружжя, визнання права на компенсацію частини коштів вкладених у підприємницьку діяльність поділ майна подружжя, вказуючи, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2008 року. Під час спільного проживання подружжям був придбаний автомобіль марки LEXUS RX 350, 2008 року виготовлення д/н НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, чорного кольору, який оформили на ОСОБА_2. Також позивачка вказує, що у період шлюбу з ОСОБА_2 вони створили спільний бізнес, а саме займалися малим підприємництвом, закупівлею та продажем продуктів харчування. В жовтні 2012 року відповідач зареєструвався як фізична особа- підприємець, вони взяли у борг гроші для оренди приміщення, купівлі обладнання в тому числі і холодильного, продуктів та почали працювати. Позивачка вказує, що ця робота біла єдиним способом їхнього існування, тому має повне право вимагати відповідну компенсацію на половину коштів, які затрачено на їхнє підприємство, а саме: вартість обладнання,оборотні кошти, вартість товару. В теперішній час вартість цього майна становить приблизно 110 000 гривень. За результатами розгляду даної справи ОСОБА_1 просить прийняти рішення з врахуванням уточнених позовних вимог, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь компенсацію вартості ? частки автомобілю в сумі 255 000 гривень та визнати за нею право на компенсацію частини коштів вкладених як нею так і відповідачем ОСОБА_2 у підприємницьку діяльність у розмірі 55 000 гривень.

В судому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові та додатково пояснила, що з відповідачем ОСОБА_2 прожили у шлюбі сім років, 02 квітня 2015 року у них виникла сварка з приводу користування спільно набутого майна автомобілю марки LEXUS RX 350, 2008 року виготовлення д/н НОМЕР_1, після чого чоловік зібрав свої речі та пішов з квартири де вони спільно проживали. 03 квітня 2015 року чоловік зателефонував їй, начебто задля допомоги роботи в магазині, але в цей день коли вона знаходилася на роботі, він зробив фіктивну угоду перереєстрацію спільно набутого автомобіля на свого приятеля ОСОБА_3. Поспілкувавшись з ОСОБА_2 вони зрозуміла,що їхня сім я розпалася остаточно, примирення не буде, тому 04 квітня 2015 року звернулася до адвоката за юридичними послугами. 09 квітня 2015 року нею подана заява до Малиновського районного суду міста ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ майна, в ході розгляду тієї заяви їй стало відомо, що автомобіль марки LEXUS RX 350 був проданий чоловіком без її згоди 03 квітня 2015 року, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснивши суду, що дійсно між ним та відповідачкою ускладнилися стосунки, результатом яких став процес про розірвання шлюбу, проте не визнав факту фіктивного відчуження майна своєму приятелю ОСОБА_3. Відповідач ОСОБА_2 показав, що автомобіль марки LEXUS RX 350 вони придбали у грудні 2013 року, однак грошей на придбання автомобілю не вистачало, тому у грудні 2013 року він взяв в борг у ОСОБА_3 сім тисяч доларів США, а потім у квітні 2014 року взяв в борг у ОСОБА_3 ще пять тисяч доларів США, щоб остаточно розрахуватися з автомобіль. У квітні 2015 року ОСОБА_5 став просити повернути борг, однак розрахуватися з ним сім я не могла, тому було прийнято рішення про переоформлення автомобілю на ОСОБА_3 з умовами доплати останнім ринкової вартості автомобілю. 03 квітня 2015 року він переоформив автомобіль на ОСОБА_3, про що позивачка знала та не заперечувала, приніс додому гроші які доплатив ОСОБА_5 за переоформлений на нього автомобіль, тому що вартість автомобілю була більшою, ніж борг який мала сім я перед ОСОБА_3. В цей ж день 03 квітня 2015 року між ним та позивачкою сталася сварка з приводу того, що ОСОБА_5 доплатив мало грошей, в результаті якої він залишив ці гроші дружині та пішов з дому. Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, тому що спільне майно набуте подружжям за час шлюбу було реалізоване в період шлюбу та за взаємною згодою. Відповідач не заперечував, що ринкова вартість автомобілю LEXUS RX 350 на час його переоформлення на ОСОБА_3 становила 18 500 доларів США. Стосовно позовних вимог про визнання за позивачкою права на компенсацію грошових коштів, вкладених у підприємницьку діяльність заперечував, вказуючи що ці вимоги нічим не підтверджені.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги, заявлені до нього у позові про розподіл спільного майна подружжя не визнав, тому що не порушував будь-яких цивільних прав позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_6. Крім цього пояснив, що у 2013 та у 2014 роках ОСОБА_2 на купівлю автомашини LEXUS RX 350 запозичив в нього гроші у загальній сумі 12 000 доларів США . Гроші тривалий час не поверталися, і він запропонував викупити цей автомобіль з врахуванням суми боргу, сплативши різницю між ринковою вар тістю автомобілю та боргом. Таким чином відбулася купівля-продаж цього майна. Відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що позивачка не була присутня при укладенні угоди і він не знає, чи повідомив ОСОБА_2 свою дружину про цю угоду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У справі встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

З 12 грудні 2008 року по 17 червня 2015 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.

Під час шлюбу подружжя придбали автомобіль марки LEXUS RX 350, 2008 року виготовлення д/н НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, чорного кольору. Зазначена обставина сторонами не оспорюється.

Відповідно до частини 1 ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено, домовленістю між ними відповідно до ст.63 СК України. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Із огляду на вказані норми закону при вирішення питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю зясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна.

Пленум Верховного суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у п.23 розяснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60,69 СК, ч.3 ст.368), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих,які згідно з законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя зокрема можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що автомобіль дійсно був придбаний ними під час шлюбу, але основна частина коштів на його придбання були запозичені у його приятеля ОСОБА_3 Як на підставу та єдиний доказ цих заперечень посилалася на розписки від 16.12.2013 року, та від 19.04.2014 року, які підтверджують, укладення саме договорів позики між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В судовому засіданні досліджувалася позовна заява складена від імені ОСОБА_1 та предявлена до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, зареєстрована у Малиновському районному суді м. Одеси 09.04.2015 року за вхідним номером 1921. У зазначеному позові вказується, що сторони протягом останнього часу неодноразово намагалися вирішити сімейні проблеми, але це ніяких результатів не дало, відповідач особисто вирішив розірвати з нею будь-які стосунки і пішов з помешкання де вони спільно проживали. Внаслідок цього вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. У позовній заяві ОСОБА_4 від 09.04.2015 року заявлено до поділу як обєкт спільного майна подружжя - автомобіль марки LEXUS RX 350, 2008 року виготовлення д/н НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, чорного кольору, який вона вважала зареєстрованим за відповідачем.

Судом досліджувалися матеріали отримані від Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, які зібрані та оформлені за зверненнями ОСОБА_1 Як вбачається з пояснення ОСОБА_2 від 25.06.2015 року, відібраного о/у СКР Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_2 пояснює, що 05.04.2015 року розстався зі своєю дружиною ОСОБА_1, 17.06.2015 року розірвали шлюбу у Малиновському районному суді м. Одеси. Його дружина подала заяву до суду про поділ майна, а саме автомобілю марки LEXUS RX 350, 2008 року виготовлення д/н НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, чорного кольору, однак даний автомобіль був проданий у квітні місяці, 03 числа 2015 року. Даний автомобіль він продав ОСОБА_3, 03.04.2015 року так як він власник даного автомобілю, купив його у 2013 році за грошові кошти вилучені від продажу попередньої автомашини, а частину грошей запозичив. Автомобіль LEXUS RX 350 він бере у ОСОБА_3, для перевозки товару та керує ним по необхідності.

Проаналізувавши вищенаведені документи, та пояснення сторін, суд приходить до висновку, що 03 квітня 2015 року, після сварки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка стала причиною припинення шлюбних стосунків між позивачкою та відповідачем, ОСОБА_2 продав вищевказаний автомобіль ОСОБА_3 без згоди та відома ОСОБА_1.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджували, що основну частку грошей на придбання автомобілю ОСОБА_2 запозичив у ОСОБА_3. При цьому ОСОБА_3 припускав, що дружина ОСОБА_2- ОСОБА_4, не знала що чоловік бере в нього гроші в борг, тому що це - чоловіча справа. Позивачка ОСОБА_1 категорично заперечувала про ти того, що чоловік брав ці гроші, а розписки виникли щоб якось обґрунтувати продаж автомобілю без її згоди та уникнути поділу спільного майна подружжя. Проте суд, проаналізувавши пояснення ОСОБА_2 яке він писав у Малиновському РВ, приходить до висновку, що його пояснення 25.06.2015 року, де він фактично визнав продажу автомобілю без згоди дружини, тому що вважає себе власником цього авто, значно різняться від пояснення в залі суду, де він вказував, що дружина знала про продаж автомобілю, гроші, які виручили від продажу він залишив їй.

Згідно ч.4 ст.65 СК України встановлено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК). Відповідно до вимог ст.16 ЦПК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

З наданих стороною відповідача розписок, що підтверджує отримання коштів не вбачається, що з їх змістом була ознайомлена позивачка. Доказів того, що позивачці було відомо про існування боргових зобовязань у відповідача, що вона була ознайомлена з умовами отримання коштів, зі сторони відповідача не надано. З цих підстав суд вважає, що вищевказані кошти є особистими зобовязаннями відповідача.

В судовому засіданні також вставлено, що на момент розірвання шлюбу, сторони не досягли згоди щодо поділу спільного майна подружжя. 03 квітня 2015 року відповідач продав спірний автомобіль без згоди позивачки, в судовому засіданні не заперечуючи, що ринкова вартість автомобілю на час його переоформлення становить 19 000 доларів США.

Відповідно до ст.68 ч.1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільного сумісного права власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 пояснював, що автомобіль був переданий ОСОБА_3 за борги, які він мав перед ним на загальну суму 12 000 доларів США, крім того ОСОБА_3 виплатив йому різницю між ринковою вартістю автомобілю і грошима, які він мав повернути в якості боргу. З цих підстав суд приходить до висновку, що відповідачем ОСОБА_2 не заперечувалося що ринкова вартість автомобілю на час його переоформлення складала 19 000 доларів США, а тому доля позивачки становить 9 500 доларів США, що у гривневому еквіваленті на час розгляду справи дорівнює 210 000 гривень. Оскільки машина є річчю неподільною, і відповідач привласнив її і розпорядився нею, то з відповідача на користь позивачки, у відповідності до ч.2 ст.71 СК України слід стягнути грошову компенсацію її частки автомашини у сумі 210 000 гривень. Суд визначаючи вартість грошової компенсації за ? частку автомобілю в сумі 210000 гривень також враховує, що згідно з інформацією офіційного ВЕБ-Сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі середньо ринкова вартість ТЗ автомобілю марки LEXUS RX 350, 2008 року виготовлення коливається від сум 564 000 гривень до 702 000 гривень, а сторони по справі клопотання про призначення судової авто-товарознавчої експертизи для визначення вартості автомобілю не заявляли, хоча їхні інтереси в судових засіданнях представляли юристи фахівці в галузі права.

Стороною позивачки заявлялися вимоги про визнання права на компенсацію частини коштів вкладених у підприємницьку діяльність у розмірі 55 000 гривень, проте, ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні ні позивачка ні її представник не зазначив жодної обставини, не надали жодного доказу, що має істотне значення і надають суду право для задоволення позову в цієї частині.

Суд також вважає за необхідне відмовити в задоволення позовних вимог заявлених до відповідача ОСОБА_3, тому що фактично ніяких вимог перед ОСОБА_3 стороною позивача в даному судовому засіданні не ставилося. Позивачка уточнивши свої позовні вимоги, вимагала стягнення грошової компенсації з відповідача ОСОБА_2 за реалізоване без її згоди рухоме майно, проте ніяких вимог до ОСОБА_3 не заявляла, що унеможливлює їх повне або часткове задоволення, та є підставою для відмови у позові, як заявленого до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 60-63, 65, 68, 69, 70,71 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 213, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації, відчуженої частки майна у спільній сумісній власності подружжя, визнання права на компенсацію частини коштів вкладених у підприємницьку діяльність задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 Оьги Миколаївни 1/2 частину вартості автомашини LEXUS RX 350, 2008 року виготовлення д/н НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, чорного кольору у розмірі 210 000 (двісті десять тисяч) гривень.

В решті частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області на протязі десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: