АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2345/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2015 року,

встановила:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісяця на утримання спільної дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач зобов'язаний відповідно до вимог СК України сплачувати аліменти на її користь на утримання дитини, однак ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.10.2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.10.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 487,20 грн. судового збору, ОСОБА_1 від сплати судовий витрат звільнено. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місць.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно з коштів, які в розмірі 2600 дол. США та 9500 грн. знаходяться у володінні і розпорядженні ОСОБА_1

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд ухвалив рішення з порушенням процесуальних норм, оскільки позивач не був присутній в судовому засіданні, даних про його належне повідомлення справа не містить. Стягнувши з нього аліменти в розмірі ? частини заробітку суд тим самим порушив права дитини, оскільки не вирішив питання щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи суд не досліджував доказів, які необхідні для правильного вирішення питання щодо стягнення аліментів відповідно до норм СК України. Невірно також вирішено питання щодо судових витрат, оскільки позивач при поданні позову судовий збір не сплачувала.

В судове засідання апелянт не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив розгляд справи провести без його участі.

ОСОБА_1 в суді заперечила проти апеляційної скарги та підтримала рішення суду першої інстанції.

Заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим рішення підлягає зміні.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, народилася їх спільна дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після народження дитини сторони проживають окремо один від одного.

Дитина проживає разом із матір'ю, ОСОБА_1, перебуває на її утриманні.

Суд, діючи у відповідності з вимогами ст.ст. 182, 183 СК України, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову та стягнення аліментів у частці від заробітку батька, який є здоровим та працездатним, отримує доходи від виконання різного роду робіт, інших стягнень обов'язкового характеру з нього не проводиться.

Матір дитини має недостатньо коштів, в зв'язку з чим не може самостійно забезпечити повноцінного розвитку та виховання дитини.

Слід також зауважити, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Частиною 2 статті 18 вказаного Кодексу передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Як вбачається з матеріалів справи домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто (договору не укладено).

За таких обставин, з урахуванням вимог п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року, №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" висновок суду про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) батька дитини є правильним.

Посилання апелянта на необхідність стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі за рахунок спільних з позивачем коштів, які знаходяться у володінні останньої безпідставне, не відповідає вимогам закону, тому судом до уваги не приймається.

Однак суд допустив порушення вимог ч. 2 ст. 182 СК України, оскільки не вирішив питання щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, який повинен бути не меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, з урахуванням ч. 2 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні.

Крім того є обґрунтованими доводи апеляційної скарги також і щодо порушення судом норм процесуального закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення позивача ОСОБА_1 про час та місце розгляду судом справи за її позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішення суду про задоволення позову було ухвалено в першому судовому засіданні, 30.10.2015 року, за відсутності обох сторін, що є порушенням вищевикладених норм процесуального закону, яке, однак, не може бути виправлено судом апеляційної інстанції в силу ст. 307 ЦПК України.

При цьому, враховуючи ту обставину, що вказане порушення не призвело до неправильного вирішення справи, тому з урахуванням ч. 3 ст. 309 ЦПК України з цих підстав рішення суду не може бути скасовано або змінено.

Судом також допущено порушення вимог процесуального закону в частині вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України „Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

В даній справі судові витрати складаються з судового збору, який правильно був стягнутий судом з відповідача в розмірі 487,20 грн.

В резолютивній частині рішення суду від 30.10.2015 року міститься вказівка про звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судових витрат, що є помилкою, оскільки остання звільнена від сплати судового збору на підставі закону і додаткового звільнення судом не потребує.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2015 року змінити.

Доповнити абзац другий рішення суду наступним реченням:

Мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З абзацу третього рішення суду виключити вказівку на звільнення від сплати судових витрат ОСОБА_1.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 48, 50