АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2009/15 Справа № 203/6536/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Колесніченко О. В. Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 березня 2007 року відповідач отримала кредит в сумі 1500,00 грн., який в подальшому збільшений в сумі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку боргу, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 31 липня 2014 року в сумі 11767,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3922,39 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 5703,13 грн., заборгованості по пені - 1343,80 грн., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 548,47 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» залишені без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з апеляційною скаргою, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, просило рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір б/н, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, з чим відповідач ознайомлений та погодився, про що свідчить її підпис в заяві від 29 березня 2007 року.

За умовами цього договору, що є обов'язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк відкриває картковий рахунок та надає держателю платіжну картку типу «Універсальна» № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 1500,00 грн., який за умовами п. п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшений до 5 000,00 грн., зі сплатою за користування коштами 3% на місяць з розрахунку 360 днів на рік на строк дії картки зі сплатою щомісячних платежів із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (п.6 заяви).

Відповідач отримавши 16 квітня 2007 року платіжну картку з коштами в ліміті 1500,00 грн., зобов'язалася повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування, винагороди та комісії, виходячи з встановленого/збільшеного/зменшеного банком ліміту коштів відповідно до умов Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку (п.7 заяви, п.6.5, 6.6., п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Пунктом 3.1.3. правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

Судом встановлено, що дійсно відповідачка допустила неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором і внаслідок фінансової неспроможності перестала сплачувати кредит та відсотки з березня 2011 року, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунком позивача склала станом на 31 липня 2014 року за тіло кредиту - 3922,39 грн., за відсотками - 5703,13 грн., по пені - 1343,80 грн., по штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн. та по штрафу (процентна складова) - 548,47 грн.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки (п.6 заяви).

Строк дії картки «Універсальна», виданої на ім'я ОСОБА_2, враховуючи дату вказану на самій картці, закінчився 31 березня 2010 року.

Під час розгляду справи відповідачка подала заяву про застосування строку позовної давності. При цьому зазначила, що останній платіж здійснила у березні 2011 року.

З виписки по рахунку №№ НОМЕР_1 вбачається, що останній платіж по кредиту відповідачка здійснила 16 березня 2011 року в сумі 200,00 грн., при цьому, дія картки закінчилась 31 березня 2010 року, з позовом до суду банк згідно дати штампу вхідної кореспонденції звернувся лише 16 жовтня 2014 року, тобто з пропуском строку для пред'явлення позову, і поважності причин пропуску цього строку не навів, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що право банку не підлягає захисту у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту укладення договору ніхто зі сторін не заявляв про намір припинити дію договору, а тому строк дії картки та відповідно строк дії договору автоматично пролонгувався, у зв'язку із чим строк позовної давності на звернення до суду із зазначеним позовом ще не розпочався, не є підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається із Правил користування платіжною карткою (п. 3.1.1, 5.4) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс 14, яка згідно зі ст..360 - 7 ЦПК України є обов'язковою для судів, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Таким чином повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Останній платіж по кредиту ОСОБА_2 було здійснено у серпні 2011 року в сумі 135 грн. і саме з цього часу виникло право вимоги у банку за захистом свого порушеного права.

Отже, з 16 серпня 2011 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом свої порушених прав, однак з позовом про стягнення кредитної заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише 16 жовтня 2014 року, тобто після закінчення строків позовної давності, про застосування якого заявляла відповідачка.

Таким чином, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позовних ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості, у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав після закінчення строків позовної давності, передбачених ст. ст. 257, 258 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» на розрахунок заборгованості, як на доказ переривання відповідачкою строку позовної давності, не може бути прийнятий до уваги, оскільки позивачем до позовної заяви та апеляційної скарг додано різні розрахунки.

Заява про переказ готівки від 29 листопада 2011 року, яку ПАТ КБ «ПриватБанк» надало апеляційному суду в якості підтвердження того, що ОСОБА_2 сплачувалась заборгованість по кредитному договору 29 листопада 2011 року, а відповідно переривався строк позовної давності, не є належним доказом, оскільки не підтверджує того, що саме ОСОБА_2 було здійснено цей платіж та підпис платника на цій заяві відрізняється від підпису ОСОБА_2 на заяві про застосування строку позовної давності. Відповідачка заперечує, що вона здійснювала у вказаний період такий платіж та підписувала таку заяву.

Крім того, зазначений платіж в сумі 90 грн. не відображений в жодному з розрахунків, які були надані позивачем як до суду першої інстанції так і до апеляційного суду.

У зв'язку з цим, колегія суддів не може вважати вказаний документ як належний доказ переривання строку позовної давності та не знаходить підстав для застосування вимог ст. 264 ЦК України.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування або зміни колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»- відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко