Справа № 480/156/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Карікової Л.В.,

при секретарі Кописєвої О.Л.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

представника відділу

державної виконавчої служби

Миколаївського районного

управління юстиції ОСОБА_2,

розглянувши 08 травня 2015 року у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні рішення, дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції,

в с т а н о в и в :

26 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд із скаргою на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області.

Заявник зазначав, що в державній виконавчій службі Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області на виконанні знаходиться виконавче провадження № 44393171 з примусового виконання виконавчого листа № 480/447/14-ц.

Вказував, що державним виконавцем винесені постанови: 15.08.2014 року - про відкриття виконавчого провадження, 21.08.2014 року про стягнення виконавчого збору; 20.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вважає вказані постанови незаконними, а дії державного виконавця неправомірними з наступних підстав.

Як вказував ОСОБА_3 виконавчий документ пред`явлений до органу державної виконавчої служби не за місцем його реєстрації, яким є АДРЕСА_1.

Крім того, він в порушення ч.1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» не отримував зазначених вище постанов, а з ними був ознайомлений лише 14.01.2015 року.

Щодо дотримання строків оскарження дій державного виконавця вказаних у вимогах скарги, то, він був ознайомлений із матеріалами виконавчого провадження лише 14.01.2015 року й про порушеня своїх прав дізнався саме того числа, тому дотримуючись десятиденного строку оскарження з моменту коли дізнався про порушені права подав відповідну скаргу до суду. Тому вважає причини пропуску десятиденного строку на оскарження з поважних причин.

Посилаючись на зазначені вище обставини ОСОБА_3 просив:

Поновити строки на оскарження постанов державного виконавця, винесених ним у виконавчому провадженні №44393171 від 15.08.2014 року про відкриття виконавчого провадження; від 21.08.2014 року про стягнення виконавчого збору і 20.11.2014 року - про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

Визнати неправомірними дії державного виконавця державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження №4439317 з приводу відкриття виконавчого провадження, про стягнення з нього виконавчого збору в розмірі 3331 грн.19 коп. і арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

Визнати незаконними і скасувати в рамках виконавчого провадження №4439317 постанови державного виконавця державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції від 15.08.2014 року про відкриття виконавчого провадження; від 21.08.2014 року про стягнення виконавчого збору і 20.11.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2015 року скаргу залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2015 року скасовано, а справу передано до того ж суду для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 підтримала скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини та просила задовольнити її в повному обсязі. Щодо поновлення строку на оскарження дій державного виконавця представник скаржника посилалась на те, що про наявність виконавчого провадження ОСОБА_3 дізнався 14.01.2015 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, тому вважає, що строк на оскарження дій державного виконавця ним пропущено з поважних причин.

Представник відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2 подала суду письмові заперечення та заперечувала щодо задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність.

Стягувач ОСОБА_4 в судове засіданні не з` явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника заявника ОСОБА_1, представника відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_2 дослідивши матеріали скарги та цивільної справи № 480/447/14-ц, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року по цивільній справі № 480/447/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позов задоволено частково.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто 49039 грн. 88 коп. у відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 вказане вище рішення суду змінено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 33311 грн. 94 коп. майнової шкоди та 267 грн. 72 коп. судового збору. Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

Копію вказаних рішень, в тому числі рішення апеляційного суду Миколаївської області отримано представником ОСОБА_5

З матеріалів виконавчого провадження №44393171 вбачається, що на підставі заяви стягувача від 12.08.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_6 15.08.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 07.08.2014 року Миколаївським районним судом Миколаївської області на підставі рішення, ухваленого по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення 33311 грн. 94 коп. майнової шкоди.

21.08.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в суми 3331 грн. 19 коп.

20.11.2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_7 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зі змісту якого вбачається, що накладено арешт на все майно боржника та заборонено боржнику здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Доказів отримання ОСОБА_3 копій постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем суду не надано.

З матеріалів виконавчого провадження та скарги заявника ОСОБА_3 вбачається, що з матеріалами виконавчого провадження № 44393171 представник боржника ознайомився 14 січня 2015 року, а із скаргою до суду заявник ОСОБА_3 звернувся 26 січня 2015 року.

Згідно вимог ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Отже, пропущений строк для звернення до суду в частині вимог про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 серпня 2014 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження підлягає поновленню.

Також судом встановлено, що 27.08.2014 року ОСОБА_3 звернувся в відділ державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції з заявою про направлення виконавчого листа на утримання за місцем роботи, в який боржником особисто зазначено місце його проживання, а саме - АДРЕСА_2. Оригінал вказаної заяви міститься в матеріалах виконавчого провадження № 44393171.

Відповідно до ч.1,2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, визначеному виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону:

1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом;

4) в інших передбачених законом випадках.

Як вбачається зі змісту скарги заявника ОСОБА_3 та пояснень в судовому засіданні його представника, останній оскаржує дії та рішення державного виконавця вчинені ним саме під час відкриття виконавчого провадження, посилаючись на те, що державний виконавець не мав правових підстав відкрити виконавче провадження, оскільки ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що є територією Заводського району м. Миколаєва. Також заявник вважає, неправомірними дії державного виконавця з таких же самих підстав під час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та про стягнення виконавчого збору.

Стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем

проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, які перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець відділу державної виконавчої служби, якому доручено проведення перевірки зазначеної інформації, у разі виявлення майна боржника повинен здійснити його опис та арешт. Виконавчі дії за дорученням проводяться у строк не пізніше десяти робочих днів з моменту надходження до відділу державної виконавчої служби відповідної постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження, у якому винесено цю постанову. За результатами проведених дій складається акт, що направляється державному виконавцю, який виніс постанову.

У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Як вбачається з оглянутого під час розгляду справи матеріалів виконавчого провадження № 44393171, а саме, з копії виконавчого листа, виданого 07.08.2014 року Миколаївським районним судом Миколаївської області на підставі рішення, ухваленого по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення 33311 грн. 94 коп. майнової шкоди, місцем проживання боржника ОСОБА_3 зазначено адресу: смт Ольшанське, вул. Леніна, б. 14, кв.10 Миколаївського району Миколаївської області.

Інших даних щодо місця проживання, або перебування боржника ОСОБА_3 на час прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було.

Отже, на час відкриття виконавчого провадження 15 серпня 2014 року, у державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження не було, як не було законних підстав перевіряти місце проживання, перебування боржника до відкриття виконавчого провадження, а тому дії державного виконавця в цій частині є правомірними.

Також є правомірними дії державного виконавця в частині винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20 листопада 2014 року, оскільки особисто ОСОБА_3 в заяві від 27 серпня 2014 року зазначив місце свого проживання - АДРЕСА_3.

Як встановлено з матеріалів виконавчого провадження, відомомості про те, що боржник ОСОБА_3 не перебуває за адресою: АДРЕСА_4 державний виконавець отримав з заяви ОСОБА_8 від 17 грудня 2014 року, коли вже було прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження ( 15 серпня 2014 року) та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( 20 листопада 2014 року).

Крім того, в спосіб встановлений статтею 20 Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_2Б 12 березня 2015 року винесла постанову, якою доручено державному виконавцю Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції провести виконавчі дії щодо перевірки інформації про фактичне місцезнаходження боржника ОСОБА_3 та його майна за адресою: АДРЕСА_5.

З акту державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_9 від 30 квітня 2015 року вбачається, що виходом за адресою: АДРЕСА_5. з метою перевірки проживання ОСОБА_3 встановлено, що двері ніхто не відчинив, з розмови з сусідкою, яка мешкає в кв.№2, зазначеної вище адреси встановлено, що їй не відомо чи мешкає ОСОБА_3 за вказаною адресою.

Також, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_3 з заявою про направлення виконавчого провадження за адресою його реєстрації, або місця перебування, або знаходження його майна до виконавчої служби не звертався і це його право на даний час ним не втрачено.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувані дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_6 щодо відкриття виконавчого провадження та головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження прийняті відповідно до закону, в межах повноважень державних виконавців, і права чи свободи заявника не було порушено, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_3 слід відмовити.

Із змісту скарги заявника ОСОБА_3 вбачається, що він також просить визнати неправомірними дії державного виконавця державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції в рамках виконавчого провадження №4439317 та скасувати постанову про стягнення з нього виконавчого збору від 21.08.2014 року в розмірі 3331 грн.19 коп.

Відповідно до роз` ясень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за змістом п.7 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв`язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині оскарження постанови головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управляння юстиції Миколаївської області ОСОБА_2 від 21 серпня 2014 року про стягнення виконавчого збору в сумі 3331 грн. 19 коп., прийнятої в рамках виконавчого провадження №4439317 підлягає закриттю відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 205 ЦПК України, оскільки в цій частині скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 3, 67, 72, 73, п.1 ч.1 ст. 205, 292-295, 383,385 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 в частині вимог про визнання неправомірними дій головного державного виконавця державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області та про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.08.2014 року закрити, оскільки в цій частині скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_3 поновити строк на оскарження постанови державного виконавця державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області про відкриття виконавчого провадження від 15 серпня 2014 року, постанови головного державного виконавця державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області від 20 листопада 2014 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

Скаргу ОСОБА_3 на дії і рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_6 від 15 серпня 2014 року про відкриття виконавчого провадження і на дії і рішення головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 20 листопада 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 44393171 залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали або отримання копії цієї ухвали, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні під час її проголошення.

Суддя ОСОБА_10

08.05.2015