Справа 165/1659/15-ц
Провадження 2/165/484/15
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м.Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Горецької З.В.

при секретарі Король І.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нововолинську в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовтневої селищної ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, суд -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом в суд до відповідача - Жовтневої селищної ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3, який постійно і до дня смерті проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1. 17 березня 1960 року рішенням Виконкому Жовтневої селищної ради його батькові було виділено земельну ділянку площею 600 м.кв. для індивідуальної житлової забудови за адресою АДРЕСА_1, що на даний час облікується як №49. 20 березня 1960р. дана земельна ділянка була відведена в натурі, а 01 червня 1960р. був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку житловою площею 600 м.кв. на праві особистої власності на ім'я ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Нововолинської нотконтори 11.08.1960р. за реєстровим №3189. 20.04.1960 року було затверджено проект забудови вищевказаної земельної ділянки на ім'я ОСОБА_3. 25.09.1965 року Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації проведено технічну інвентаризацію даного будинку та видано інвентаризаційну справу на будинок №49 в АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3. Згідно довідки Жовтневої селищної ради від 08.04.2015 року вих. №3154/1.9 на день смерті разом з ОСОБА_3 на день смерті були зареєстровані та проживали із можливих спадкоємців: дружина ОСОБА_4 та син ОСОБА_1, однак дружина ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому він залишився єдиним спадкоємцем. Інших спадкоємців окрім нього немає, у тому числі і тих, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині. Після смерті батьків він фактично володіє та користується будинком, надвірними спорудами, підтримує їх у належному стані, проводить поточний ремонт. Однак оформити спадщину нотаріально не може, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкодавець не оформив відповідні документи про те, що він юридично являється власником даного будинку з надвірними спорудами, тому він змушений звернутись до суду з позовом. На даний час він оформив технічну документацію на домоволодіння та має намір оформити на своє ім'я право власності на вищевказане нерухоме майно. Визнати своє право власності на спадкове майно можна тільки у судовому порядку.Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні, викладеним в позовній заяві. Просять позов задоволити.

Представник відповідача- Жовтневої селищної ради в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Тому суд вважає, що слід проводити розгляд справи у його відсутності, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечили.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Зі свідоцтва про народження НОМЕР_1 /а.с.45/, вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.6/ та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.7/.

Оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, отже спадщина після їх смерті відкрилась до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому при вирішенні спору що стосується спадкування після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосовуються норми чинного на час відкриття спадщини законодавства, зокрема ЦК УРСР.

Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що до спадкоємців за законом першої черги за законом належать діти (у тому числі усиновлені), дружина та батьки померлого.

З положень ст.548 ЦК УРСР вбачається, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до змісту статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

У відповідності до положень статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо: 1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В судовому засіданні встановлено факт, що після смерті ОСОБА_3 його дружина ОСОБА_4 та його син ОСОБА_1 /а.с.8,/ залишились проживати в будинку АДРЕСА_1. Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3. В свою чергу, що також встановлено в судовому засіданні і підтверджується документально, після смерті ОСОБА_4 її син ОСОБА_1 /а.с.9,/ залишився проживати в будинку АДРЕСА_1.

Згідно з інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка діяла з 1966 року по 1996 рік до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилась реєстрація будинків та домоволодінь належали зокрема такі, які представлені позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема: Рішення №6 виконавчого комітету Жовтневої селищної ради від 17.05.1960 року

/а.с.10/, яким ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 600 м.кв. для індивідуальної житлової забудови за адресою АДРЕСА_1, що на даний час облікується як №49; акт представника Нововолинського техбюро при Нововолинській міськраді від 20.03.1960 року /а.с.12/ про відведення ОСОБА_3 в натурі земельної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 595 кв.м; договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки під забудову індивідуального житлового будинку житловою площею 600 м.кв. на праві особистої власності на ім'я ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Нововолинської нотконтори 11.08.1960р. за реєстровим №3189 /а.с.11/; затверджений проект забудови від 20.04.1960 року вищевказаної земельної ділянки на ім'я ОСОБА_3, затверджений головним архітектором міста /а.с.14/; інвентаризаційна справа на будинок АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_3 /а.с.15-17/, яка видана 25.09.1965 року Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації на підставі проведеної технічної інвентаризації даного будинку; технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_2 /а.с.18/, де замовником вказано ОСОБА_1; план будинку АДРЕСА_2, характеристика будинку господарських будівель та споруд та експлікація приміщень до плану житлового будинку /а.с.19-20/. Вказані документи підтверджують той факт, що покійний ОСОБА_3 мав намір оформити право власності на належне йому майно, однак за життя не встиг.

З аналізу норм ЦК України випливає, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (стаття 1299).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом Кононенко Л.С. 15.05.2015 року було винесено постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок АДРЕСА_1.

У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ) для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. З аналізу ст. ст. 15, 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить суду.

Враховуючи усі вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про визнання права власності на будинок АДРЕСА_2за ним є підставною та обґрунтованою, а тому підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 1296, 1297, 1299 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування на житловий будинок АДРЕСА_2На заочне рішення суду може бути подано відповідачем заяву про його перегляд судом, що його ухвалив, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Волинської області через районний суд.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя З.В. Горецька