АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість по кредитним договорам №0 від 23 серпня 2007 року та №00 від 23 серпня 2007 року у розмірі 75 723 доларів США 73 центи, пеню у розмірі 28 265 грн. 70 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення (т.1, а.с.243-246).

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_3 та представник ПАТ "УкрСиббанк" не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: 23 вересня 2015 року - уповноваженій особі ПАТ "УкрСиббанк"; 25 вересня 2015 року - особисто ОСОБА_3 (т.2, а.с.11-12).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_3 та представника позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_7, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

23 серпня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" (згідно з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" 514-VI від 17.09.2008 року, внесені зміни у Статут АКІБ УкрСиббанк, відповідно до яких нове повне найменування Банку ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_8 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, з наступними змінами, внесеними додатковими угодами №1 від 8 травня 2009 року та №2 від 29 липня 2010 року. Відповідно до умов кредитного договору ПАТ "УкрСиббанк" надав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 75900 доларів США, з терміном повернення кредиту не пізніше 23 травня 2030 року.

Також, 23 серпня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_8 було укладено договір про надання споживчого кредиту №00, відповідно до умов якого ПАТ "УкрСиббанк" надав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 3859 доларів США, а відповідач зобов'язалася щомісяця повертати наданий кредит, відповідно з графіком погашення згідно додатку 1, терміном до 23 березня 2028 року та виплатою відсотків у розмірі 11,3 % річних в порядку, встановленому п.1.3 кредитного договору.

З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_8 зобов'язань за кредитними договорами №0 від 23 серпня 2007 року та №00 від 23 серпня 2007 року, між АКІБ "УкрСиббанк" та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки №135685 від 23 серпня 2007 року. Відповідно до зазначеного договору поруки, відповідач ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед позивачем відповідати за зобов'язаннями відповідача ОСОБА_3, які виникають з умов договорів №0 від 23 серпня 2007 року та №00 від 23 серпня 2007 року.

Згідно з Договором поруки від 23 серпня 2007 року, сторони договору поруки домовились, що у випадку невиконання відповідачем ОСОБА_8 взятих на себе зобов'язань по кредитним договорам №0 від 23 серпня 2007 року та №00 від 23 серпня 2007 року, як відповідач ОСОБА_4, так і відповідач ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність перед позивачем у тому ж обсязі, включаючи сплату основного боргу за договорами №0 та №00, нарахованих відсотків за користування кредитом, неустойки та пені.

В порушення своїх зобов'язань, за весь період дії кредитного договору сплата кредиту відповідачем ОСОБА_8 здійснювалась несвоєчасно та не в повному обсязі.

За користування кредитними коштами по вказаними кредитними договорами відповідач ОСОБА_3 зобов'язувалась сплачувати проценти у розмірі 11.3 % річних у порядку, встановленому п.1.3 кредитних договорів. Проценти нараховувались на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останньою коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, передбаченому п.1.3 кредитного договору.

Згідно з п.4.1. кредитного договору за порушення терміну повернення кредиту та/або процентів за кредит відповідач ОСОБА_3 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

Всупереч умов договорів станом на 31 березня 2015 року за відповідачем ОСОБА_8 наявна заборгованість за кредитами, яка складає 75 723 доларів США 73 центи та пені у розмірі 28 265 грн. 70 коп.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк" відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення заявленого ПАТ "УкраСиббанк" позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальні частині оскаржуваного рішення (т.1, а.с.193-195).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_7, підтримуючи подану апеляційну скаргу, також не навів таких обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що районний суд в порушення норм процесуального закону розглянув в одному провадження позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" щодо стягнення заборгованості та пені за кредитними договорами №0 від 23 серпня 2007 року та №00 від 23 серпня 2007 року, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Як убачається зі змісту позовних вимог (т.1, а.с.3-4) позивач, скориставшись наданим йому ч.2 ст.118 ЦПК України правом, пред'явив позов до відповідачів про стягнення заборгованості та пені за кредитними договорами №0 від 23 серпня 2007 року та №00 від 23 серпня 2007 року.

Відповідно до ч.2 ст.126 ЦПК України, залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

При цьому, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 4 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2, роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв'язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів).

Таким чином, роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог є правом суду, а не обов'язком, та може мати місце у випадку, коли спільний розгляд кількох об'єднаних позивачем позовних вимог ускладнює вирішення справи.

Відповідно до змісту заяви про перегляд заочного рішення (т.1, а.с.214-218), поданою ОСОБА_8, відповідачі були обізнані про розгляд даної справи Деснянським районним судом м. Києва, однак вмотивованої заяви про роз'єднання позовних вимог в окремі провадження до суду не подавали.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про існування обставин, які унеможливлювали б сумісний розгляд вимог щодо кредитних договорів №0 від 23 серпня 2007 року та №00 від 23 серпня 2007 року.

Твердження ОСОБА_3 у апеляційній скарзі про те, що районний суд, вийшовши за межі позовних вимог, самостійно здійснив солідарне стягнення з відповідачів суми боргу, а також відніс вказану позивачем у заяві про збільшення позовних вимог суму у розмірі 1 778 грн. 79 коп. до пені за кредитним договором №00 від 23 серпня 2007 року, а також доводи про те, що позивач в односторонньому порядку змінював процентну ставку з 11,3% до 22,6%, не відповідають дійсності та є перекручуванням обставин справи.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту вимог позовної заяви (т.1, а.с.3-4), заяви про збільшення позовних вимог від 24 квітня 2015 року (т.1, а.с.154), ПАТ "УкрСиббанк" заявлено вимогу про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості та пені за кредитними договорами №0 від 23 серпня 2007 року та №00 від 23 серпня 2007 року.

Крім того, відповідно до змісту заяви про збільшення позовних вимог (т.1, а.с.148-151), заборгованість за кредитним договором №00 від 23 серпня 2007 року складається з заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 1 701 долар США 63 центи та пені у розмірі 1 778 грн. 79 коп.

Частинами 1, 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Пунктами 1.3.1. кредитних договорів №0 від 23 серпня 2007 року та №0 від 23 серпня 2007 року передбачено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 11,30% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування розмір процентної ставки підлягає перегляду відповідно до умов договору. у випадку. Якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Наявний у матеріалах справи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.126-138) та інші письмові докази не містять даних про те, що банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитними коштами, оскільки протягом усього часу кредитування і станом на 31 березня 2015 року - дата, на яку визначений розмір заборгованості, проценти нараховувались за ставкою 11.30% річних.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко