ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/753/15-ц
провадження № 2/691/319/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: судді Синиці Л.П., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, заподіяних інфляцією грошових коштів, -

встановив:

позивач звернувся до суду з наведеною вище позовною вимогою, та керуючись ст. ст. 625, 509, 610, 612 ЦК України, просить, стягнути з ОСОБА_3 збитки, заподіяні інфляцією грошових коштів, за період прострочення виконання зобов'язання в період з 24 грудня 2012 року по 12 травня 2015 року, що склали 39000,68 грн. і понесені судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що за ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 24.12.2012 року по цивільній справі №2/2302/1/2012 визнано мирову угоду та закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до нього про визнання об'єкту нерухомості особистою приватною власністю особи та розподіл майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, та за його позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя. Згідно мирової угоди, визнаної судом, житловий будинок по вул. Радянській №31 в м. Городище Черкаської області залишається у особистій приватній власності ОСОБА_3, і вона зобов'язуться сплатити компенсацію вартості частки в цьому будинку в сумі 65000,00 грн. протягом одного року з урахуванням індексу інфляції частинами: 20 000 грн. протягом 10 днів з дня укладення мирової угоди; 15 000 грн. з 01 по 15 квітня 2013 року з урахуванням індексу інфляції відповідно до чинного законодавства; 15 000 грн. з 01 по 15 липня 2013 року з урахуванням індексу інфляції відповідно до чинного законодавства; 15 000 грн. з 01 по 15 жовтня 2013 року з урахуванням індексу інфляції відповідно до чинного законодавства. Відповідач ОСОБА_3 не виконувала умови визнаної судом мирової угоди і не сплачувала грошову компенсацію в сумі 65000,00 грн. ні в якій частині. За заявою про зміну порядку виконання, ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року, змінено порядок виконання ухвали Городищенського районного суду від 24.12.2012 року про визнання мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання об'єкту нерухомості особистою приватною власністю особи та розподіл майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в частині сплати компенсації вартості частки ОСОБА_2 в об'єкті нерухомості, вул. Радянська, 31, м. Городище Черкаської області, а сааме, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість його частки в об'єкті нерухомості, вул. Радянська, 31, м. Городище в загальній сумі 65000,00грн.. На підставі виконавчого листа №2-2/11, виданого 12.11.2014 року Городищенським районним судом Черкаської області по вищевказаній справі, постановою державного виконавця відділу ДВС Городищенського РУЮ від 02.12.2014 року було відкрито виконавче провадження реєстраційний №45659979. В результаті примусового виконання органом Державної виконавчої служби ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року, відповідач ОСОБА_3 сплатила борг в загальній сумі 65000,00 грн. частинами у такі строки: 13 жовтня 2014 року 3000,00грн.; 19 грудня 2014 року 1000,00грн.; 29 січня 2015 року 1000,00грн., 20 лютого 2015 року 1000,00грн.; 31 березня 2015 року 1000,00грн.; 16 квітня 2015 року - 10000,00грн.; 29 квітня 2015 року 30000,00грн.; 12 травня 2015 року 18000,00грн.. 28.05.2015 року у виконавчому провадженні №45659979 винесено державним виконавцем постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, відповідач взятий на себе 24 грудня 2012 року обов'язок по сплаті грошового зобов'язання належним чином і своєчасно не виконала, а грошові кошти було стягнуто у примусовому порядку повністю у термін до 12 травня 2015 року. Вказує, що наслідком прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційний процесів та компенсації від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, та відповідно до розрахованого, за період з 24.12.2012р. по 12.05.2015р. збитки, заподіяні інфляцією склали 39000,68грн..

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та зазначила, що з вини відповідача мало місце несвоєчасне виконання судового рішення щодо сплати коштів за мировою угодою, яке передбачало і сплату індексу інфляції відповідно до чинного законодавства, тому за період прострочення виконання зобовязань в період з 24.12.2012р. по 12.05.2015р. відповідач повинна сплатити збитки, інфляційні виплати, з урахуванням термінів часткового погашення боргу протягом вказаного періоду. Відповідач, представник відповідача заперечили щодо задоволення позовних вимог, вказавши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24.12.2012 року підписали мирову угоду в ході розгляду справи про визнання об'єкту нерухомості особистою приватною власністю особи, розподіл майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, та визнано ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області. Згідно до мирової угоди сторони розділили між собою рухоме майно, а щодо нерухомого вирішили, що житловий будинок по вул. Радянській, 31, в м. Городище Черкаської області залишається у особистій приватній власності ОСОБА_3, а ОСОБА_2 колишня дружина сплачує компенсацію вартості частки в об'єкті нерухомості у розмірі 65000,00грн.. Порядок сплати зазначених коштів визначений пунктом 4 мирової угоди. Перший платіж у розмірі 20 000 грн. ОСОБА_3 повинна була здійснити протягом 10 днів з дня укладення мирової угоди. Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розлучилися - між ними склалися неприязні стосунки, один одному вони більше не довіряли. Сторони домовилися, що ОСОБА_2 відкриє рахунок в будь-якому банку і на цей рахунок будуть перераховуватися кошти, згідно мирової угоди. ОСОБА_2 не поспішав із відкриттям рахунку, тому ОСОБА_3 на адресу місця проживання ОСОБА_2 29.12.2012 року надіслала прохання відкрити рахунок у банку з метою отримання коштів Відповіді не було. З відділення поштового зв'язку ОСОБА_3 отримала повідомлення про вручення листа. Потім 08.01.2013 року ОСОБА_3 надіслала колишньому чоловіку ідентичного листа, відповіді на який також не отримала. З відділення поштового зв'язку ОСОБА_3 отримала повідомлення про повернення листа за відмовою адресата від одержання. Наступного листа ОСОБА_3 надіслала 05.04.2013 року - відповіді не отримала. За усною домовленістю в судовому засіданні сторони домовилися про те, що ОСОБА_2 забере виділене йому за мировою угодою рухоме майно 12.01.2013 року. Цього дня ОСОБА_2 не з'явився, про що сусіди та голова вуличного комітету склали відповідний акт. ОСОБА_2 відкрив рахунок в Ощадбанку 25.12.2013 року. Мирова угода 24.12.2013 року набула статусу виконавчого документу. Як вбачається з вище наведеного ОСОБА_2 не доклав жодних зусиль для виконання умов мирової угоди, а навпаки перешкоджав їх виконанню, відкладаючи процес відкриття рахунку в банку. 29.01.2014р. ОСОБА_3 отримала листа від ОСОБА_2 в якому він повідомив, що відкрив рахунок в банку і надав реквізити рахунку. 08.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про зміну порядку виконання з добровільного на примусовий, ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 24.12.2012 року про визнання мирової угоди. 29.10.2014 року Городищенський районний суд Черкаської області вирішив змінити порядок виконання з добровільного на примусовий і видав виконавчий лист. 02.12.2014 року було відкрито виконавче провадження. 28.05.2015 року виконавче провадження було закінчено, оскільки борг було виплачено в повному обсязі 12.05.2015 року. ОСОБА_2 визнає факт закінчення виконавчого провадження, оскільки в його позові вказана дана обставина. Правові підстави застосування ст.625 ЦК України, стягнення інфляційних, відсутні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, та вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до загальних положень цивільного процесуального законодавства, ст.214 ЦПК України, суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини.

Позивач звертаючись до суду, із позовною заявою обґрунтовує її тим, що за нормами ст.625 ЦК України, передбачено відповідальність за порушення грошового зобовязання, і боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч.1 даної статті), та боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (ч.2 даної статті).

За змістом статей 610, 612 ЦК України, порушенням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Та, приходить до висновку, що судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, адже, згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Крім того, підсумовуючи, представник позивача зазначає, що нарахування коштів відповідно до ст.625 ЦК України здійснюється незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого, та виходячи з того, що відповідач не своєчасно виконала зобовязання, на суму боргу нараховуються інфляційні збитки, які розраховані на підставі індексу інфляції за кожний місяць прострочення на підставі інформації опублікованої в газеті «Урядовий курєр», та згідно розрахунку за період з 24.12.2012р. по 12.05.2015р., збитки, заподіяні інфляцією склали 39000,68грн. та підлягають до стягнення з відповідача.

Із матеріалів судового провадження, вбачається, що сторони у даній справі, за усною домовленістю в судовому засіданні, та за мировою угодою, що затверджена ухвалою суду від 24.12.2012року, у справі №2-2/11, провадження №2/2302/1/2012, вирішили спірні сімейні правовідносини щодо розподілу майна подружжя, яке перебувало у спільній сумісній власності, та за спільною згодою розділи між собою як рухоме, так і нерухоме майно, відповідно до переліку придбаного. Так, за умовами мирової угоди, за ухвалою суду домовилася, що житловий будинок по вул. Радянській, 31 в м. Городище, Черкаської області залишається у особистій приватній власності ОСОБА_3, а ОСОБА_2 зобовязується після сплати компенсації не мати претензій щодо власності, користування та розпорядженням вказаним будинковолодінням. З урахуванням того, що вартість майна, яке виділяється ОСОБА_3 перевищує вартість майна, яке виділяється ОСОБА_2, сплачує компенсацію вартості його частина в обєкті нерухомого майна, що складає, в загальній сумі 65000,00грн., термін протягом якого сплачує кошти становить один рік з урахуванням індексу інфляції відповідно до чинного законодавства, із затвердженням відповідного порядку.

27.12.2012 року вказане вище судове рішення набрало законної сили, та за домовленістю, ОСОБА_2 мав відкрити рахунок у відділені банку і на цей рахунок мали перераховуватись кошти ОСОБА_3 згідно мирової угоди.

29.12.2012 року, 08.01.2013 року, 05.04.2013 року ОСОБА_3 зверталася з листами до ОСОБА_2 з проханням відкрити рахунок у банку з метою отримання грошових коштів, які залишалися без відповіді.

25.12.2013 року ОСОБА_2 відкрив рахунок в Ощадбанку.

29.01.2014 року ОСОБА_3 отримала листа від ОСОБА_2 в якому було зазначено реквізити рахунку в банку, для перерахування компенсаційних коштів.

17.02.2014 року, за заявою ОСОБА_2, державним виконавцем відповідно до п.1 ст.26 ЗК «Про виконавче провадження», відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження у звязку з пропуском строку предявлення виконавчого документа до виконання..

08.09.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про зміну порядку виконання судового рішення, посилаючись на те, що у добровільному порядку ОСОБА_3 вказані в ухвалі суду зобовязання не виконала

За ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2014 року було змінено порядок виконання ухвали Городищенського районного суду від 24.12.2012 року, про визнання мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання об'єкту нерухомості особистою приватною власністю особи та розподіл майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в частині сплати компенсації вартості частки ОСОБА_2 в об'єкті нерухомості, вул. Радянська, 31, м. Городище Черкаської області, а саме, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість його частки в об'єкті нерухомості, вул. Радянська, 31, м. Городище в загальній сумі 65000,00грн..

Вбачається, що на примусовому виконанні у відділ державної виконавчої служби Городищенського РУЮ перебував виконавчий лист №2-2/11 від 12.11.2014р. виданий Городищенським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартості частки в обєкті нерухомості. Виконавчий лист надійшов до відділу державної виконавчої служби Городищенського РУЮ 01.12.2014 року. 02.12.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Городищенського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

За випискою із рахунку філії Черкаське ОУ АТ «Ощадбанк», 12.05.2015 року ОСОБА_3 сплатила всю суму компенсації вартості частина в обєкті нерухомого майна, що складає, в загальній сумі 65000,00грн., та провела платежі: 13.10.2014р., 19.12.2014р., 30.12.2014р., 16.01.2015р., 29.01.2015р., 20.02.2015р., 26.02.2015р., 31.03.2015р., 01.04.2015р., 16.04.2015р., 29.04.2015р., 05.05.2015р., 12.05.2015р..

Отже, у судовому засіданні обєктивно встановлено, що сума заборгованості ОСОБА_3, відповідачем у справі, перед ОСОБА_2, позивачем по справі, на час предявлення позову до суду, відсутня, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі даними листа в.о. начальника ВДВС Городищенського РУЮ Черкаської області від 09.12.2015р. №3149/09-31/4 про те, що 28.05.2015 року, державним виконавцем відділу ДВС Городищенського РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за п.8 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до узагальнення судової практики Верховного Суду України, по застосуванні ст.625 ЦК України, від 01.07.2014р., грошовим, за нормами діючого законодавства, слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, ч.2 статті 625 ЦК України, регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, ч.5 ст.11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстави для застосування положень ст.625 ЦК України, у разі наявності між сторонами деліктних зобовязань. Крім того, слід враховувати, що передбачена ст.625 ЦК України не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, наприклад, дія даної статті не поширюється на трудові відносини, сімейні відносини. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, і збитками є: втрати, яких особа зазначала у звязку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, за правовою природою інфляційні нарахування не є збитками, що є предметом позову у даній цивільній справі.

З огляду на встановлене, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між ОСОБА_2, позивачем у справі, та ОСОБА_3, відповідачем у справі, у звязку із несвоєчасним виконання судового рішення, не поширюються положення ч.1 ст.509, ч.1 ст.598, ст. ст. 610, 612 ЦК України, як і позовні вимоги про обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, зобовязаний сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за ст.625 ЦК України, безпідставні. Та, відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від, 16.01.2013 № 10-74/0/4-13 «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України», із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Керуючись ст. ст. 625, 509, 22 ЦК України, Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10-74/0/4-13, Узагальненням судової практики Верховного Суду України, по застосуванню ст.625 ЦК України, від 01.07.2014р., ст. ст. 5, 10, 30, 57 - 60, 212 215, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, заподіяних інфляцією грошових коштів відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції, Городищенський районний суд Черкаської області, шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення, апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 14.12.2015 року.

Суддя ОСОБА_4