Номер провадження: 22-ц/785/5552/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- ОСОБА_2

при секретарі - Железнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 19.08.2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 3-4), в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 16 з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: А житловий будинок, а веранда, Б літня кухня, б веранда, В сарай, Е сарай, Г гараж, Д погріб, № 1 хвіртка, № 2 ворота, № 3 огорожа, № 4 ворота, що знаходиться за адресою: вул. Іванова Андрія в с. Андрієво-Іванівка, Миколаївського району, Одеської області, укладений 27 лютого 2009 року між нею та відповідачкою, визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок.

Свої позовні вимоги позивачка, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що 27 лютого 2009 року між нею та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 16, з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: А житловий будинок, а веранда, Б літня кухня, б веранда, В сарай, Е сарай, Г гараж, Д погріб, № 1 хвіртка, № 2 ворота, № 3 огорожа, № 4 ворота, який належав їй на праві власності, що знаходиться за адресою: вул. Іванова Андрія в с. Андрієво-Іванівка, Миколаївського району, Одеської області. Договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку було укладено письмово, сплачено його вартість 50 000 грн. У подальшому, відповідачка стала ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку.

В звязку з цим, вона звернулась з вказаним позовом до суду.

Як зазначено в рішенні суду, позивачка в судове засідання не зявилася, від неї до суду надійшла письмова заява, в якій вона наполягала на своїх позовних вимогах і просить справу розглянути в її відсутність. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до суду не зявилася, подала заяву з проханням розгляду справи у її відсутність, проти позову не заперечує.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 19.08.2011 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 16, з господарськими будівлям, які позначені на плані літерами: А житловий будинок, а веранда, Б літня кухня, б веранда, В сарай, Е сарай, Г гараж , Д погріб, № 1 хвіртка, № 2 ворота, № 3 огорожа, № 4 ворота, що знаходиться за адресою: вул. Іванова Андрія, в с. Андрієво-Іванівка, Миколаївського району Одеської області, укладений 27 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок № 16, з господарськими будівлям, які позначені на плані літерами: А житловий будинок, а веранда, Б літня кухня, б веранда, В сарай, Е сарай, Г гараж, Д погріб, № 1 хвіртка, № 2 ворота, № 3 огорожа, № 4 ворота, що знаходиться за адресою: вул. Іванова Андрія в с. Андрієво-Іванівка, Миколаївського району Одеської області.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк», яке не брало участі у справі, однак вважає, що оскаржуване рішення суду зачіпає законні права та інтереси банку, подало апеляційну скаргу на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 19.08.2011 року, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримала апеляційну скаргу. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банку, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно зі ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що 27 лютого 2009 року між позивачкою та відповідачкою, був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 16, з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: А житловий будинок, а веранда, Б літня кухня, б веранда, В сарай, Е сарай, Г гараж, Д погріб, № 1 хвіртка, № 2 ворота, № 3 огорожа, № 4 ворота, який належав відповідачці на праві приватної власності та знаходиться по вулиці Іванова Андрія, в с. Андрієво-Іванівка, Миколаївського району, Одеської області, що підтверджується договором купівлі-продажу ( а. с. ).

У подальшому, відповідачка стала ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку.

Згідно з договором купівлі-продажу від 27 лютого 2009 року, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_3 купила у власність житловий будинок № 16, з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: А житловий будинок, а веранда, Б літня кухня, б веранда, В сарай, Е сарай, Г гараж, Д погріб, № 1 хвіртка, № 2 ворота, № 3 огорожа, № 4 ворота, який належав відповідачці на праві приватної власності, що знаходиться по вулиці Іванова Андрія, в с. Андрієво-Іванівка, Миколаївського району, Одеської області.

Відповідно до договору відповідачка отримала гроші за проданий житловий будинок у сумі 50 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири), або іншого нерухомого майна, укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідачка не виконала взятих на себе зобовязань згідно договору купівлі-продажу, тобто вона відмовляється від нотаріального посвідчення договору не зявляючись до нотаріальної контори.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Факт правомірного відчуження вищевказаного обєкту нерухомості з боку відповідачки, шляхом укладення договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ч. 1 ст. 334 ЦК України вказує, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору, сторонами було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Однак, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачкою та відповідачкою було укладено в письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, договір купівлі-продажу житлового будинку № 16, по вулиці Іванова Андрія, в с. Андрієво-Іванівка, Миколаївського району, Одеської області, що підтверджується розпискою (а. с. 5). Інші докази в матеріалах справи відсутні.

Вказаний будинок на праві власності належить відповідачці ОСОБА_4 (а. с. 8).

Відповідно до ст. 657 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, договір який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Тобто, згідно зазначених норм закону, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, не можуть бути визнані дійсними в судовому порядку правочини, укладені з порушенням встановленої законом форми, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів, повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Доводи позивачки та висновки суду першої інстанції стосовно ухиляння від нотаріального посвідчення договору відповідачкою з посиланням на ч. 2 ст. 220 ЦК України, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, враховуючи час виникнення спірних правовідносин, як розяснено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Також в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка при розгляді справи в суді першої інстанції визнала позов, надавши до суду про це письмову заяву (а. с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачкою не надано відповідних доказів того, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу.

Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу, будинок відчужений відповідачкою, перебував та перебуває в іпотеці в ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 32-46).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», в редакції як на час виникнення спірних правовідносин так і на даний час, іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази згоди ПАТ КБ «ПриватБанк» на відчуження відповідачкою будинку за спірним договором купівлі-продажу.

Тому оскаржуваним рішенням суду зачіпаються інтереси ПАТ КБ «ПриватБанк», яке не брало участі у справі.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи справу без залучення до участі у справі апелянта ПАТ КБ «ПриватБанк», вирішив питання стосовно його прав без його участі, чим порушив, враховуючи вище вказане, норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не має повноважень відповідно до вимог чинного законодавства щодо залучення до участі у справі на стадії апеляційного провадження осіб, які не брали участі у справі в суді першої інстанції, відсутні правові підстави для задоволення позову позивачки також і з цих підстав.

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 19.08.2011 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 19.08.2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_5

ОСОБА_2