Справа № 2-729/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бичковського Є.Л.

при секретарі Ауловій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи з боку позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна, та зустрічним позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 366672 гривень як відшкодування витрат з врахуванням індексу інфляції, понесених ними при укладенні попереднього договору купівлі-продажу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та здійсненні його капітального ремонту, а також про стягнення 10000 гривень як відшкодування витрат на оплату правової допомоги (т.1, а.с.3-6).

28 лютого 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з зустрічним позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 98000 гривень матеріального збитку та 50000 гривень моральної шкоди на користь кожного з позивачів за зустрічним позовом окремо (т.1, а.с.30-34).

Ухвалою суду від 20 червня 2011 року первісний позов був залишений судом без розгляду у зв'язку з повторною неявкою ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника ОСОБА_1 у судове засідання, а зустрічна позовна заява була залишена без розгляду за відповідними заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1, а.с.159).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 07 вересня 2011 року було частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 та скасовано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 червня 2011 року в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в іншій частині зазначену ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, а справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1, а.с.171-172).

08 листопада 2011 року Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет", діючи в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення матеріального та морального збитку (т.1, а.с.180).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2012 року цю зустрічну позовну заяву було повернуто Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет", оскільки суд вважав, що її від імені позивачів подано юридичною особою, яка не має повноважень на ведення цієї справи (т.1, а.с.216).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2012 року таку ухвалу суду першої інстанції від 20 січня 2012 року скасовано (т.1, а.с.251-253).

Ухвалою. Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 вересня 2012 року вимоги за зустрічним позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об'єднані у одне провадження з вимогами за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.2, а.с.11).

Поряд з цим, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року первісний позов був залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника ОСОБА_1 у судове засідання (т.2, а.с.52).

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилено, а ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2013 року залишено без змін (т.2, а.с.88-91).

12 грудня 2013 року представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_1 знов звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення з врахуванням індексу інфляції авансу у розмірі 53175,81 гривень, витрат на на здійснення капітального ремонту у розмірі 329659,29 гривень, а також судових витрат, в т.ч. витрат на правову допомогу (т.3, а.с.2-5).

За цією позовною заявою ухвалою від 16 грудня 2013 року було відкрито провадження у справі (т.3, а.с.17) та ухвалою від 12 лютого 2014 року передано для об'єднання у одне провадження зі справою за позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.3, а.с.28).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів витрачених на виконання угоди та здійснення будівництва залишено без розгляду (т.3, а.с.46), але її було скасовано ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року (т.3, а.с.118-121).

З врахуванням вказівок суду апеляційної інстанції при продовженні розгляду справи ухвалою суду від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна було об'єднано у одне провадження з позовом Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.3, а.с.135).

Оскільки за договором від 28 лютого 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уступили ОСОБА_1 право вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а 18 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною позовною заявою (т.3, а.с.33-37), ухвалою суду від 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 було залучено до розгляду справи у якості позивача, виключено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з числа позивачів та залучено до розгляду справи за позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна у якості третіх осіб з боку позивача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору (т.3, а.с.134).

Таким чином, на підставі договору уступки права вимоги від 28 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна. В обґрунтування позову він посилається на те, що 21 липня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу зруйнованого пожежею та готовністю 26% домоволодіння за адресою: Одеська область, Овідіопольський район смт Великодолинське, вул.Нова, 2, співвласниками якого були батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 (помер під час пожежі 14 березня 2003 року) та ОСОБА_7 (померла 25 вересня 2005 року). Вартість цього майна була визначена ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у розмірі 15000 доларів США, при цьому ОСОБА_4 передала ОСОБА_3 як аванс еквівалент 25000 гривень - 5000 доларів США. 22 липня 2005 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зруйноване пожежею зазначене домоволодіння, яке було непридатне до проживання: відсутні дах, підлоги, стелі, вікна та двері, напівзруйновані стіни, при цьому й ОСОБА_3, й ОСОБА_2 дозволили їм виконувати відновлювальні будівельні роботи та зобов'язалися оформити документи для здійснення продажу цього нерухомого майна до 31 серпня 2005 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 власним коштом відновили житловий будинок, внаслідок чого згідно з технічним висновком СПД ОСОБА_8 (держліцензія НОМЕР_1) будівельна готовність домоволодіння склала вже 95%. Але рішенням суду від 08 листопада 2007 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, та рішенням суду від 16 березня 2010 року було задоволено їх позов та виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з цього житлового будинку.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 07 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 остаточно просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 145430 гривень як суму авансу з урахуванням трьох відсотків річних, стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь 734351 гривень як витрати на здійснення капітального ремонту житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, а також 3805,80 гривень як судові витрати по справі.

У свою чергу, Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулось до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що відповідно до розписки ОСОБА_3 вона 21 липня 2005 року отримала від ОСОБА_4 завдаток у розмірі 5000 доларів США за будинок загальною вартістю 15000 доларів США. Але при цьому ОСОБА_3 не була представником ОСОБА_2 та увесь цей будинок не належав ОСОБА_3, тому вона не могла ним розпоряджатися. ОСОБА_2 про продаж будинку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не домовлялась та будь-які кошти від них не отримувала. На час подання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 01 лютого 2011 року позову вперше вже сплив строк позовної давності за вимогами про стягнення авансу, тому він підлягає застосуванню та з цих підставі в цій частині позов задоволенню не підлягає. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не передавали та не давали згоду на проведення його відновлювального капітального ремонту. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самовільно вселилися в житловий будинок та проживали в ньому до 22 грудня 2010 року, коли були з нього виселені. Розмір витрат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на капітальний ремонт нічим не підтверджені, будівельні роботи було виконано неякісно, з порушенням будівельних та санітарних правил. До вимог про стягнення витрат на капітальний ремонт домоволодіння також має бути застосовано строк позовної давності. Крім цього, за час незаконного проживання у будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 привласнили певне майно, яке знаходилось у дворі, пошкодили літню кухню та систему каналізації, знищили селекційні рослини, протягом більш ніж п'яти років перешкоджали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у володінні та користуванні належним їм майном. За результатами експертного дослідження завдані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збитки, заподіяні будинку та присадибній ділянці за час незаконного користування ними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складають 82103 гривень, розмір недоотриманих доходів по використанню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належного їм майна складає 77622 гривень.

Громадська організація "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" просило суд відмовити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у задоволенні їх позову, стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 79862,50 гривень матеріального збитку та 50000 гривень моральної шкоди, а на користь ОСОБА_3 стягнути також 79862,50 гривень матеріального збитку та 50000 гривень моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1, який діяв від свого імені як позивач та як представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5, свій позов підтримав та просив його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" позов в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримав, а у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, який діяв від свого імені як позивач та як представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5, пояснення представника Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет", показання свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, у у задоволенні позову Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має бути відмовлено з наступних підстав.

Згідно з ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона

(боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, завдатком (ст.546 ЦК України).

Згідно з ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається

кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ст.658 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норма ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні.

Поряд з цим, ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2005 року ОСОБА_3 видала ОСОБА_4 розписку, у якій зазначила, що вона отримала від ОСОБА_4 5000 доларів США як завдаток за продаж будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальна вартість якого визначена у розмірі 15000 доларів США. Решта суми у розмірі 10000 доларів США буде сплачена після підготовки документів для укладення правочину (т.1, а.с.8).

З листа Овідіопольського РБТІ від 29 серпня 2005 року №13 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться незакінчений будівництвом житловий будинок готовністю 26%, а також господарські будівлі та споруди загальною вартістю 67263 гривень, право власності на це майно не зареєстровано (т.1, а.с.9).

Відомості про знищення або ступень пошкодження житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок пожежі 15 березня 2003 року містяться в акті НАСК "Оранта" (т.1, а.с.205-207).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 листопада 2007 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинах визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку, загальною площею 1000 кв.м, літньої кухні, гаражу та трьох сараїв, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.22-24).

Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 березня 2010 року зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не перешкоджати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, та виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із зазначеного будинку, у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 плати за користування майном відмовлено (т.1, а.с.47-48).

Відповідно до актів державного виконавця від 22 грудня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було виселено, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселено у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.54, 55).

З врахуванням встановлених по справі обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає. що станом на 21 липня 2005 року ОСОБА_3 не була власником усього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, та не могла ним розпоряджатися. Крім цього, попередні домовленості між зазначеними сторонами щодо відчуження нерухомого майна у майбутньому не могли бути та не були посвідчені нотаріально, що свідчить про їх нікчемність, а таке нікчемне зобов'язання не підлягає забезпеченню та отримана ОСОБА_3 сума грошових коштів не є завдатком.

Оскільки будь-які договори щодо житлового будинку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладені не були, а зазначені сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передана відповідачу ОСОБА_3 грошова сума в розмірі 5000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу ОСОБА_1, якому ОСОБА_4 уступила відповідне право вимоги.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_4 з житлового будинку у вересні 2008 року. Заочне рішення суду за цим позовом ухвалено 16 березня 2010 року, а виконано воно 22 грудня 2010 року, тому суд вважає, що строк позовної давності за вимогами про стягнення з ОСОБА_3 отриманих нею 21 липня 2005 року 5000 доларів США як авансу за продаж будинку не сплинув, а у ОСОБА_3 дійсно виник правової обов'язок повернути ці кошти ОСОБА_4 у гривневому еквіваленті з врахуванням трьох відсотків річних, оскільки зобов'язання з повернення сплаченого авансу є грошовим зобов'язанням, невиконання якого створює підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Початок строку прострочення грошового зобов'язання суд обчислює з 22 вересня 2008 року, тобто дня коли ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_4 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, за період з 22 вересня 2008 року по 11 березня 2015 року три відсотки річних від суми у розмірі 5000 доларів США, розраховані за допомогою відповідного калькулятора на сайті http://buh.ligazakon.ua, складає 663,88 доларів США.

Станом на 11 березня 2015 року Національним Банком України курс долара США встановлений на рівні 21,552937 гривень.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню (5000+663,88) х 21,552937 = 122073,32 гривень.

Вирішуючи решту заявлених позовних вимог суд враховує, що відповідно до положень ст.778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Поряд з цим суд вважає, що протягом розгляду справи кожною з сторін не надані суду будь-які допустимі докази, на підставі яких можливо беззаперечно встановити стан житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, та перелік майна, що знаходилось на присадибній ділянці, на день вселення у зазначений житловий будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також стан та перелік цього майна на момент їх виселення 22 грудня 2010 року.

Але без встановлення зазначених обставин щодо переліку наявного та загубленого майна, обсягів його поліпшень або погіршень, будь-які висновки щодо вартості зроблених поліпшень нерухомого майна або завданих збитків оцінюються судом як засновані на припущеннях, а в силу ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу, що ці обставини також не можуть бути встановлені на підставі показів допитаних у судовому засіданні свідків, оскільки їх показання з цього приводу були уривчастими, фрагментарними, приблизними та не містили об'єктивних показників стану майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, які вочевідь можуть бути надані тільки відповідними фахівцями за результатами необхідних обстежень, вимірювань та досліджень.

Так, згідно з ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.147 ЦПК України у висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання, а також що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст.53 ЦПК України та роз'яснень, викладених у пп. 17, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" до участі у справі як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", має ліцензію на здійснення судово-експертної діяльності і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Але сторони із заявами про призначення та проведення по справі будь-яких експертиз до суду не звертались, а наявні в матеріалах справи виконаний суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_8 технічний висновок від 25 серпня 2009 року №017/247/09, кошторисний розрахунок вартості збитків, виконаний відділом архітектури та проектування концерну "Камелот", експертний висновок ТОВ "Інтер-Консалт-Плюс" №19д/с/11 від 22 квітня 2011 року не є допустимими доказами по справі (т.1, а.с.10-15, 109, 199-203).

Так, у матеріалах справи відсутні дані про те, що суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_8 та посадові особи концерну "Камелот", які здійснювали кошторисний розрахунок, відповідають вимогам, зазначеним у ст. 10 Закону України "Про судову експертизу" і ч. 2 ст.53 ЦПК України.

Технічний висновок від 25 серпня 2009 року №017/247/09 та кошторисний розрахунок вартості збитків не містять докладного опису проведених досліджень, зроблених в результаті їх висновків і відповіді, яка належним чином обґрунтована.

Згідно з висновком ТОВ "Інтер-Консалт-Плюс" №19д/с/11 від 22 квітня 2011 року недоотримана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вигода за використання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,за період з грудня 2005 року по грудень 2010 року складає 12867 доларів США або 77622 гривень, можлива погрішність результату дослідження складає 10%. Тобто цей висновок заснований на припущеннях.

При цьому жодний з фахівців, які виготовляли цю документацію, не був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім цього, представником Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" не надано суду відповідних доказів та перед судом не доведено, що саме неправомірними діями або бездіяльністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдано будь-яку моральну шкоду ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка відповідно до положень ст.23 ЦК Украни зокрема має полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.4ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способом захисту прав є відповідні заходи, які дають об'єктивні підстави позивачеві відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру.

Обравши способом захисту права подання позову про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна, або про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди кожна з сторін в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України зобов'язана була довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог (ч.3 ст.11 ЦПК України).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст.10 ЦПК України, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Але суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності та не повинен безпосередньо брати участь у зборі доказів.

Але сторони покладені на них процесуальні обов'язки пов'язані з тягарем доказування по справі не виконали та не довели перед судом законність та обґрунтованість заявленої ними решти позовних вимог, тому у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна, а також у задоволенні зустрічного позову Громадської організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має бути відмовлено.

В силу ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по справі у розмірі 3805,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, на підставі ст.ст. 15, 16, 20, 22, 23, 331, 390, 570, 625, 635, 778, 1166, 1167, 1212, 1213 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи з боку позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення авансу, витрат на ремонт та поліпшення нерухомого майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 122073 (сто двадцять дві тисячі сімдесят три) гривні 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 3805 (три тисячі вісімсот п'ять) гривень 80 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Громадській організації "Товариство захисту прав автомобілістів "Пріоритет" у задоволенні його позову в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Є.Л.Бичковський