Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 453/271/15-ц
№ провадження 2/453/204/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2015 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 23.02.2015 року звернулися в суд із позовною заявою, в якій просять встановити порядок користування належного їм із відповідачем ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1, а також встановити порядок користування земельною ділянкою, що рахується за вказаним домоволодінням і перебуває у їх користуванні. Судові витрати просять покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що їм та відповідачу на праві спільної часткової власності - по 1/3 частині кожному належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований у АДРЕСА_1, для обслуговування якого у користуванні знаходиться земельна ділянка. На даний час спільне користування вказаним нерухомим майном без визначеного порядку є неможливим через неприязні відносини, як і неможливо виділити частку у такому майні кожному із співвласників у натурі, а тому є необхідність встановлення порядку користування окремими відособленими приміщеннями такого домоволодіння та прибудинковою земельною ділянкою. Оскільки відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку не погоджується на встановлення запропонованого ними порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, вони були змушені звертатися до суду із даним позовом, посилаючись на судову будівельно-технічну експертизу, виконану в іншій цивільній справі, де містяться два варіанти порядку користування спірним домоволодінням з незначним відхиленням від ідеальних часток співвласників, на один з яких вони і посилаються.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні просили позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 6-8), надали пояснення, аналогічні наведеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на відсутність необхідності встановлення будь-якого порядку користування між ним та позивачами, як співвласниками, відокремленими приміщеннями спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, оскільки кожен може користуватися таким домоволодінням у цілому у межах своїх потреб. Щодо порядку користування земельною ділянкою, то встановлення такого вважає неможливим, оскільки земля для обслуговування спірного домоволодіння у конкретно визначених розмірах не виділялась, у натурі межі не виносились, правовстановлюючий документ на земельну ділянку відсутній. Відповідно, неможливо й встановити порядок користування такою земельною ділянкою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю у зв'язку з їх недоведеністю, виходячи з наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 01.07.2002 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П., реєстр № 1166 та зареєстрованого 29.07.2002 року у встановленому законом порядку (а. с. 9) належать 2/3 частин - по 1/3 частині кожному житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, розташованого у АДРЕСА_1. Відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 04.07.2002 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П., реєстр № 1189 та зареєстрованого 29.07.2002 року у встановленому законом порядку (а. с. 10) належить інша 1/3 частина вказаного домоволодіння.

Таким чином ідеальні частки сторін у домоволодінні, розташованому у АДРЕСА_1, визначені відповідно до належно оформлених правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 та ч. 1 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням ідеальних часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене у натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як встановлено рішенням апеляційного суду Львівської області, ухваленим 24.02.2014 року у цивільній справі № 453/2-61/11, провадження № 22-ц/783/1375/14 (а. с. 21-22), що набрало законної сили, поділ спірного домоволодіння, яке перебуває у спільній власності сторін, відповідно до існуючих ідеальних часток кожного з них, неможливий.

Судом у даній справі встановлено, що згода щодо здійснення сторонами, як співвласниками належного їм нерухомого майна між ними не досягнута.

Відтак, враховуючи ту обставину, що виділ частки кожному із сторін у спірному домоволодінні неможливий, а також відсутність досягнутої згоди між ними щодо здійснення права спільної часткової власності на спірне домоволодіння, суд вправі встановити порядок користування відособленими приміщеннями такого домоволодіння, як це роз'яснюється у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» із змінами та доповненнями.

Що стосується порядку користування земельною ділянкою, то така у встановленому законом порядку для обслуговування спірного домоволодіння сторонам у власність не виділялась, у користування не надавалась, розміри такої земельної ділянки не визначені і відповідних доказів з вказаного приводу сторонами не подано.

Статтею 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і у тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відтак, після набуття сторонами у справі права спільної часткової власності на спірне домоволодіння, до них перейшло право користування лише тією земельною ділянкою, на якій воно розміщене, на тих самих умовах і у тому ж обсязі, що були у спадкодавця ОСОБА_5.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, обов'язок доказування про порушення прав на спірні домоволодіння та земельну ділянку і необхідності встановлення порядку користування ними, у тому числі згідно запропонованого варіанту, лежить на позивачах.

Статтею 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, які мають значення для справи та потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачами надано суду копію висновку від 27.06.2012 року № 2917 судової будівельно-технічної експертизи (а. с. 24-33), виконаного у цивільній справі № 2-61/11 р., № провадження 2/453/5/13 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи - ОСОБА_2 про виділення частки будинку (а. с. 18-19), у якому експертом запропоновано два варіанти порядку користування спірним домоволодінням з незначним відхиленням від ідеальних часток, один з яких, з незначними відхиленнями, просять встановити позивачі. Про порядок користування спірною земельною ділянкою у такому висновку не йдеться.

Після виконання судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо роз'яснення позивачам права на призначення експертизи у даній справі у зв'язку із недосягненням згоди між ними і відповідачем щодо запропонованого варіанту встановлення порядку користування спірним домоволодінням (через відхилення від ідеальних часток) та не заявлення клопотання сторонами про призначення такої експертизи, зважаючи на те, що експертиза може бути призначена судом лише за заявою осіб, які беруть участь у справі і необов'язковість експертного висновку, виконаного в іншій справі, суд, з урахуванням наведеного вище, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання належним і допустимим доказом на підтвердження можливості встановлення порядку користування приміщеннями спірного домоволодіння подану позивачами копію вищезгаданого висновку від 27.06.2012 року № 2917 судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно, можливі варіанти встановлення порядку користування спірним домоволодінням та земельною ділянкою, які б міг дослідити суд і ухвалити з вказаного приводу рішення, сторонами не запропоновані, судом у визначеному порядку не здобуті.

Виходячи з положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, а також, як роз'яснюється у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 вказаного Кодексу про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У розумінні вище зазначених норм матеріального та процесуального права позивачі не довели жодними належними та допустимими доказами обставини, які б підтверджували перебування у останніх земельної ділянки у конкретному розмірі, що виділялась їм у власність чи надавалась у користування для обслуговування спірного домоволодіння, а, основне, обставини на підтвердження можливості встановлення порядку користування таким домоволодінням і земельною ділянкою.

Таким чином, незважаючи на те, що позивачами у даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушених прав як співвласників - встановлення порядку користування нерухомим майном, однак у судовому засіданні не здобуто жодних належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності та можливості встановлення порядку користування сторонами у справі домоволодінням та земельною ділянкою, розташованими у АДРЕСА_1, не запропоновано у встановленому процесуальним законом порядку можливих варіантів порядку користування зазначеним нерухомим майном та земельною ділянкою, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог повністю, з відповідача на користь позивачів не підлягають також і стягненню судові витрати у справі.

Керуючись ст. ст. 10-11, 57-60, 62, 64, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, розташованими у АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя В.Я. Микитин

Повний текст рішення суду виготовлений 15.05.2015 року.