У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 4-с/759/71/15

ун. № 759/6374/15-ц

22 травня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Левко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову від 25.02.2015 року старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. про розшук майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник - ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. при винесені постанови про розшук майна боржника від 25.02.2015 року.

В обґрунтування скарги вказувала, що у ВПВР ДВС України на виконанні перебуває виконавчий лист виданий Святошинським районним судом м. Києва від 06.03.2014 року, виданий 12.12.2014 року. Старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. 20.01.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва. Під час вчинення виконавчих дій, виконавець зробив запит до УДАІ ГУ МВС України в м. Києві для отримання інформації про наявність зареєстрованих за ОСОБА_1 транспортних засобів, які належать останній на праві власності.

25.02.2015 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві надало відповідь на запит, проте, що за ОСОБА_1, зареєстрований транспортний засіб КІА Соренто, д.н.з. НОМЕР_1. Цього ж дня постановою старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. оголошено про розшук майна боржника.

На думку скаржника, така постанова є неправомірною, оскільки майно, яке оголошено в розшук знаходиться в заставі у ПАТ «ВТБ Банк», згідно укладеного договору застави між скаржником та ПАТ «ВТБ Банк» на забезпечення виконання умов кредитного договору від 09.12.2013 року. Окрім того, вказує на те, що старший державний виконавець порушив п.4.13.3 інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮУ від 15.12.1999 року за № 74/5, який зазначає проте, що разі відсутності відомостей про місцезнаходження майна боржника за виконавчими документами, зазначеними в пункті 4.13.2 цієї Інструкції, державний виконавець виносить постанову про розшук майна, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби.

Скаржник посилається на те, що старший державний виконавець ВПВР ДВС України Кушнір Л.В., не звертався до боржника з питанням, щодо з'ясування місцезнаходження транспортного засобу. Старшому державному виконавцю ВПВР ДВС України Кушнір Л.В., було відомо, що вказаний транспортний засіб перебуває у боржника та використовується ним. Крім того, як зазначає скаржник, він згідний надати даний транспортний засіб для огляду, та складання акту опису майна та взяття його на своє відповідальне зберігання.

На підставі наведеного, скаржник просив скасувати постанову старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В., про розшук майна боржника від 25.02.2015 року.

У судовому засіданні 22.05.2015 року, представник скаржника ОСОБА_3 заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав викладених в скарзі.

Суб'єкт оскарження, старший державний виконавець ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, (а.с.15), про причини неявки суд не повідомив, та подав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 16).

Разом з тим, зважаючи на відсутність поважних причин неприбуття в судове засідання, враховуючи обмежений ст. 386 ЦПК України строк розгляду скарги, суд вважає можливе її розгляд без участі державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В.

Суд, вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1. ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 цього Закону).

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Тобто, предметом судового розгляду згідно Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» є рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 387 ЦПК України, за результатами скарги учасника виконавчого провадження, поданої в порядку ст. 383 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимоги заявника та усунути порушення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВПВР ДВС України знаходиться виконавчий лист 759/16366/13-ц від 12.12.2014, виданий Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ТОВ «Цезар», ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованості в розмірі 10907874,82 грн. та судовий збір.

Під час примусового виконання вказаного виконавчого листа, старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. було оголошено розшук майна боржника, про що 25.02.2015 було винесено відповідну постанову.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва зі скаргою на дії старшого державного виконавця про скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В від 25.02.2015 року про розшук майна боржника.

Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Діючи у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», старшим державним виконавцем у зв'язку з тим, що у добровільному порядку боржником не погашений борг, який виник у нього перед ПАТ «Брокбізнесбанк», старшим державним виконавцем, у якого були відсутні відомості про місцезнаходження транспортного засобу боржника, було оголошено розшук майна боржника - ОСОБА_1, а саме: транспортного засобу КІА Соренто, д.н.з. НОМЕР_1.

Отже, державним виконавцем було правомірно винесено постанову про розшук майна боржника.

Посилання скаржника на те, що скаржник не переховує транспортний засіб та старшому державному виконавцю відомо його місцезнаходження, є необґрунтованим та дане твердження не відповідає дійсності і не може бути підставою для скасування постанови про розшук, оскільки всупереч вимог ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в матеріалах виконавчого провадження відсутній акт опису й арешту майна боржника, а це свідчить про те, що старшому державному виконавцю невідомо місцезнаходження транспортного засобу, у зв'язку з чим старшим державним виконавцем ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. було винесено постанову про розшук майна боржника.

Слід наголосити, що згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний:

- утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

- надавати у строк, установлений державним виконавцем,достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах;

- своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця;

- письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Доказів проте, що боржник (скаржник) виконав вимоги ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» суду не надано.

Також скаржник зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 588 ЦК України, перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. Тому, оскільки майно скаржника перебуває в заставі в іншому банку - ПАТ «ВТБ Банк», то в разі реалізації заставленого майна можуть бути порушені права останнього.

Проте, постанова старшого державного виконавця про оголошення розшуку майна боржника, не пов'язана з реалізацією заставленого майна, а відтак не впливає на права заставодержателя ПАТ «ВТБ Банк».

Крім того, оголошення розшуку майна боржника не є за своєю правовою природою зверненням стягнення на це майно, а отже і висновок скаржника, що права іншого кредитора ПАТ «ВТБ Банк» можуть бути порушені є невірним.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, а також враховуючи вимоги закону щодо обов'язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги, оскільки оскаржувана постанова прийнята старшим державним виконавцем у відповідності до закону та в межах повноважень і не порушує права чи свободи скаржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-389, 208-210 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову від 25.02.2015 року старшого державного виконавця ВПВР ДВС України Кушнір Л.В. про розшук майна боржника - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.Ключник