Єдиний унікальний номер 226/2653/15-ц Номер провадження 22-ц/775/763/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Краснощокової Н.С., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Бондарчуку І.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держ-праці» на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 7 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державно-го підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» про стяг-нення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку ви-плати заробітної плати при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 7 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні задоволені. З відповідача на користь позивачки стягнута заборгованість із заробітної плати - 4080 гривень 8 копійок, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.01.2015 року по 07.09.2015 року в сумі 28365 гривень.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Димитровського міського суду Донецької області від 7 ве-ресня 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в сумі 28365 гривень скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що підприємством приймаються певні заходи для погашення заборгованості по оплаті праці. Затверджено графік погашення забор-гованості. Вимог про повний розрахунок позивачкою в день звільнення пред»явлено не було. Оскільки підприємство перераховувало на рахунок позивачки певні кошти, але повного розрахунку ще не було, позивачка не має право на компенсацію відповідно до ст.117 КЗпП України, оскільки така компенсація нараховується, коли у тримісячний строк дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав.

Належним чином повідомлена позивачка до судового засідання не з'явилась, заяви про перенос розгляду справи до суду не надавала.

Представник відповідача Мизинець Т.К. доводи апеляційної скарги підт-римала. Пояснила, що в жовтні місяці підприємство виплатило позивачці заборгованість із заробітної плати. Просила рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, досліди-вши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеля-ційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка у період з 15.05.2007 ро-ку по 31.12.2014 року перебувала у трудових відносинах з державним підприємс-твом «Донецький експертно-технічний центр Держпраці». Останню посаду за-ймала - провідний інженер виробничо-договірного відділу. Була звільнена на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від переведення в іншу місцевість разом з підприємством.

Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1, як на момент винесення рі-шення судом першої інстанції, так й на момент апеляційного перегляду справи (а.с.88) становить 4080 гривень 8 копійок.

За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним ор-ган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або упов-новажений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати за виною власника належних звільненому робітнику сум у строки, вказані у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику середній заробіток за весь час затри-мки до дня фактичного розрахунку.

Оскільки підприємством порушені вимоги закону, воно має відповідати пе-ред позивачкою згідно за ст.117 КЗпП України.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України по справі 1-5/2012 від 22 лютого 2012 року: В аспекті конституційного звернення положення части-ни першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з поло-женнями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення се-реднього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при зві-льненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений праців-ник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Аналогічна правова позиція, щодо застосування трьохмісячного строку при зверненні особи з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затри-мки розрахунку при звільненні (ст.117 КЗпП України) висловлена й Верховним Судом України.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 ро-ку по справі № 6-116цс15, відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільнено-му працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутно-сті спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні пра-цівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, органі-зації, провадиться в день звільнення.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити оста-точний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розраху-нку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як неви-плата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним оста-точного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних праців-никові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може зве-рнутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого роз-починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

При цьому законодавством передбачене обов'язок роботодавця сплатити робітнику усі належні суми при звільненні, робітник при цьому не повинен звер-татись до роботодавця з окремими заяви про відповідні виплати.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розг-ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв-лених у суді першої інстанції.

Враховуючи наведені положення законів та судової практики колегія суд-дів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача, щодо безпідставності нара-хування середнього заробітку відповідно до ст.117 КЗпП України, не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування, за доводами апеляційної скарги, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303 - 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держпраці» відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 7 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: