У Х В А Л А

11 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 і ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у розмірі 191 тис. 632 грн та судовий збір у розмірі 1 тис. 916 грн 32 коп.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_8, задоволено, рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року скасовано, залишено в силі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2015 року.

У листопаді 2015 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статей 202, 207, 1046, 1047 ЦК України та статей 10, 58-60, 64, 213, 214, 316, 338 ЦПК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року, 11 березня, 10 та 17 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 23 вересня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і законність судового рішення суду першої інстанції, який встановивши, що між сторонами укладено договір позики, умови якого боржником не виконано, зокрема не повернуто позичальникам взяті у борг кошти, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову і стягнення з відповідача заборгованості за договором позики.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року суд касаційної інстанції керуючись положеннями статті 338 ЦПК України скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши, що у порушення норм процесуального права суди не встановили фактичні обставини справи та правовідносини, що виникли між сторонами.

На підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року, суд касаційної інстанції зазначивши, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не дослідили оригінали договору позики та платіжного доручення, не обговорили питання про об'єднання в одне провадження справ про стягнення боргу за договором позики та про визнання недійсними договорів позики і поруки, на підставі статті 338 ЦПК України скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року суд касаційної інстанції, зазначивши, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема судами не встановлено правової природи укладеного договору, не роз'яснено відповідачу його право належно оформити зустрічну позовну заяву про визнання розписки фіктивною та не вирішено клопотання відповідача про призначення почеркознавчо-хімічної експертизи, на підставі статті 338 ЦПК України скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17 червня 2015 року керуючись положеннями статті 338 ЦПК України скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши, що у порушення норм процесуального права суди не встановили фактичні обставини справи, не надали належну оцінку наявним у справі доказам, зокрема не звернули увагу, що відповідач заявляв клопотання про застосування позовної давності та що позивачем не дотримано порядку подання позову і позовна давність у такому випадку не переривається.

Надані заявником для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2014 року, 11 березня, 10 і 17 червня 2015 року не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки в них не міститься правої позиції щодо спірних правовідносин, а вказується на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, зокрема судами попередніх інстанцій не встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук