Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, надбавки за складність та напруженість у роботі, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулось до суду з указаним позовом. Зазначала, що згідно наказу від 08 жовтня 2013 року № 220-к вона прийнята на роботу на посаду радника голови правління з фінансово-економічних питань служби забезпечення діяльності керівництва департаменту забезпечення діяльності Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» з 04 жовтня 2013 року з посадовим окладом згідно із штатним розписом.

Згідно наказу від 03 березня 2014 року № 77-к ОСОБА_1 переведено на посаду радника голови правління з фінансово - економічних питань групи радників голови правління.

Відповідно до наказу від 23 червня 2014 року № 236-к позивач звільнена з займаної посади з 24 червня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 зазначала, що самостійно виховує малолітню доньку, а тому її звільнення відбулось з порушенням ст. 184 КЗпП України. Крім того, вона має вищу економічну освіту, тривалий трудовий стаж та досвід роботи за спеціальністю, закінчила декілька курсів підвищення кваліфікації, а тому при її звільненні відповідачем порушено норми ст. 42 КЗпП України.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила задовольнити позов, скасувати наказ про її звільнення, поновити на посаді радника голови правління з фінансово - економічних питань групи радників голови правління, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, надбавку за складність та напруженість у роботі за травень і червень 2014 року та моральну шкоду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року, у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1, просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до наказу від 08 жовтня 2013 року № 220-к ОСОБА_1 прийнята на посаду радника голови правління з фінансово-економічних питань служби забезпечення діяльності керівництва департаменту забезпечення діяльності Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» з 04 жовтня 2013 року з посадовим окладом згідно з штатним розписом.

Згідно наказу від 03 березня 2014 року № 77-к ОСОБА_1 переведено на посаду радника голови правління з фінансово - економічних питань групи радників голови правління.

Відповідно до витягу з наказу від 28 квітня 2014 року № 19 з 1 травня 2014 року з радника голови правління фінансово-економічних питань групи радників голови правління ОСОБА_1 знято надбавку до посадового окладу за складність та напруженість у роботі в розмірі 45 відсотків.

24 квітня 2014 року ОСОБА_1 була попереджена про майбутнє звільнення у зв'язку із введенням в дію нового штатного розпису і скороченням її посади та запропоновано для подальшого працевлаштування посада головного спеціаліста відділу по роботі з філіями та консолідації звітності.

Профспілковий комітет первинної профспілкової організації державного публічного акціонерного товариства «Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» на засіданні 20 червня 2014 року погодив розірвання трудового договору із ОСОБА_1, у зв'язку із змінами організаційної структури та штатного розпису апарату Національної акціонерної компанії «Украгролізинг» відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу від 23 червня 2014 року № 236-к ОСОБА_1 звільнена з займаної посади з 24 червня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Позивач має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно витягу з реєстру записів про народження № 1586/2002 батьком ОСОБА_5 вказано ОСОБА_6.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивача було проведено із додержанням порядку встановленого п. 1 ст. 40, ст. 42 КЗпП України, оскільки позивача було попереджено у встановлений законом строк про скорочення посади, яку вона займала та про наступне її звільнення, також запропоновано для подальшого працевлаштування іншу вакантну посаду, від якої вона відмовилася. Підстави для застосування гарантій, передбачених ст. 184 КЗпП України та відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки факт проживання дитини з матір'ю не є безумовною підставою для визнання за нею статусу одинокої матері, позивач не надала доказів того, що батько дитини позбавлений батьківських прав або усунувся від виконання батьківських обов'язків та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження позивача, що на її користь має бути стягнута з відповідача надбавка за складність та напруженість у роботі за травень та червень 2014 року, оскільки надбавка у розмірі 45 % була знята на підставі наказу від 28 квітня 2014 року № 19, який ніким не оскаржувався та у визначений законом спосіб недійсним не визнавався.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та не спростовують висновків судів.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук