АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/88/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2416/К/15 Водопянов С.М.
Категорія - 81 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року по справі за поданням державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про примусове проникнення до житла, боржник ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року подання Державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського Управління юстиції Дніпропетровської області Кузнецової І.В. про примусове проникнення до житла, розташованого за адресою; АДРЕСА_1, залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, розташованого за адресою; АДРЕСА_1, посилаючись на те, що судом при постановлені ухвали не враховано вимоги ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та не враховано, що підтвердженням того, що боржник ОСОБА_4 проживає в будинку АДРЕСА_1 є його паспорт та розписка.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 30 Конституції України кожному громадянину гарантується недоторканність житла. Проникнення до житла чи до іншого володіння особи, допускається лише за вмотивованим рішенням суду.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до положень ч. 2-5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника (ч. 7 Закону України «Про виконавче провадження»).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Жовтневому ВДВС Криворізького МУЮ знаходиться виконавчий лист від 12 травня 2015 року за № 2/212/1143, виданий Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, суми боргу в розмірі 5600 грн. Згідно актів державного виконавця боржник проживає в будинку АДРЕСА_1, але двері не відчиняє, на прийом до державного виконавця не з'являється.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 10 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Тобто, необхідність надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника повинне бути належним чином вмотивоване.

Однак, судом не встановлено та із подання не вбачається у чому саме полягала причина відсутності доступу до житла, та чи зумовлено це свідомими діями боржника, спрямованими на перешкоджання діям державного виконавця або ж це пов'язано із відсутністю власника у домоволодінні з об'єктивних причин.

З матеріалів справи не вбачається, що боржник свідомо не допускає державного виконавця до спірного житлового приміщення, як і дані про те, що у вказаному житловому приміщенні дійсно мешкає боржник, оскільки в матеріалах подання державного виконавця відсутні документи, що підтверджували б те, будинок АДРЕСА_1 є власністю боржника, а також не з'ясовано чи знаходиться майно або кошти боржника за вищезазначеною адресою.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення подання про примусове проникнення до житла.

Доводи апеляційної скарги позбавлені юридичного обґрунтування і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування ухвали суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: