№2/756/753/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Тітова М.Ю.

при секретарі Івановій І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання факту ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, його батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_4. Через чотири роки після народження сім'я розпалася: з початку батько позивача почав працювати у нічні зміни, далі-тижнями, а потім місяцями не приходив до своєї сім'ї. У 1978р ОСОБА_3 виїхав на заробітки до Тюменської області, тобто зовсім втратив зв 'язок із своєю сім'єю, в тому числі із своїм сином. Про роботу ОСОБА_3. у 1978-1979 р.р. в районі крайньої півночі (Тюменська область) свідчать сторінки його трудової книжки. Після повернення із Тюменської області до Києва у 1979 році, ОСОБА_3 взагалі перестав приходити до своєї першої сім'ї. У 1983 році батько позивача та матір офіційно розірвали шлюб. Хоча у дійсності сім'я розпалася, коли позивачу було лише 4 роки. Таким чином він був покинутий батьком у малолітньому віці, оскільки його батько покинув сім'ю та не виконував своїх батьківських обов'язків, не надавав ніякого виховання, навіть не зустрічався із своїм сином. Але він, коли став самостійно заробляти сам, розшукав батька, та порозумівся із ним. На той час у батька настали важкі часи: він самотньо мешкав у АДРЕСА_1, його друга дружина ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_2, які мешкали у Києві, до нього у село не приїжджали, сам ОСОБА_3 часто хворів. Тому позивач возив батька в Київ, по лікарях, сплачував за ліки, за його лікування, надавав йому всіляку допомогу. І тому у 2006 році батько нотаріально посвідчив свій заповіт, згідно якого все своє майно він заповів йому. Його друга дружина ОСОБА_5 та її донька ОСОБА_2., які мешкали у Києві, з початку нейтрально відносилися до нього, але потім, коли ОСОБА_3 засвідчив свій заповіт, почалися непорозуміння. Особливо загострилися ці відносини у 2006 році, коли ОСОБА_3 повернувся (за рік до своєї смерті) до Києва та в осені 2006 році переїхав до своєї квартири, власником якої він був, де він мешкав разом із другою дружиною, ОСОБА_5, з якою він розірвав шлюб ще у 2002 році. Так, ОСОБА_5 у лютому 2007 р підчас відвідування ним батька, зателефонувала до міліції з повідомленням про ніби то хуліганські дії, що змусило його відвідувати ОСОБА_3 лише за відсутності ОСОБА_5, або зустрічатися із батьком за межами квартири. Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_5 та її донька не повідомили його про смерть його батька, миттєво кремували ОСОБА_3 а потім звинуватили позивача у тому, що він не прийшов провести батька у останній шлях. Звинуватили у тому, що ніби він ухилявся від надання допомоги своєму батькові, тобто спадкодавцеві, коли той був через похилий вік та хворобу у безпорадному стані. Ці безпідставні вигадки та звинувачення продовжуються по цей день. Після смерті ОСОБА_5, ці неправомірні дії перебрала на себе її донька, ОСОБА_2

Просить суд відповідно до ст.ст. 204, 202 СК України визнати факт ухилення ОСОБА_3 від виховання та утримання сина ОСОБА_1.

У судовому засіданні позивач та його представник просили позов задовольнити.

Відповідач про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином, направив до суду заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Батьком позивач є ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.03.15, яке не вступило в законну силу, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування відмовлено.

За положеннями ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.

Таким чином, положення ст.ст. 202, 204 СК України стосуються обов'язку повнолітніх дітей утримувати свої батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Питання ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків вирішується в разі виникнення спору з приводу їх утримання.

Так, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Отже, враховуючи, що права позивача не порушені, обраний спосіб захисту не передбачений чинним законодавством, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

З викладеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 212 -215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.Ю. Тітов