АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1102/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 41 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудінов О.І.

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про захист честі, гідності та ділової репутації ,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи тим, що відповідач є рідним батьком його колишньої дружини. Між сторонами вже два роки існує спір стосовно спілкування із малолітнім сином ОСОБА_10

Позивач стверджує, що ОСОБА_9 неодноразово протягом 2013-2014 р. звертався із заявами про вчинення різних злочинів з боку позивача в правоохоронні органи. Спілкування з правоохоронними органами дуже негативно впливає на його душевний спокій та стан здоров'я.

Просив суд зобов'язати ОСОБА_9 в письмовому вигляді принести вибачення позивачу через поширення недостовірної та неправдивої інформації про вчинення злочинів з боку ОСОБА_8 Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

12.02.2015 р. представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог та просив суд зобов'язати ОСОБА_9 в письмовому вигляді принести вибачення позивачу через поширення недостовірної та неправдивої інформації про вчинення злочинів з боку ОСОБА_8 Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представника ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року та ухвалити нове, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про захист честі, гідності та ділової репутації, суд першої інстанції прийшов до висновку, що звернення позивача до правоохоронних органів не може вважатися поширенням інформації, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки ці відомості повідомлялися не з метою доведення їх до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.

Встановлено, що між позивачем та ОСОБА_9 існує спір стосовно спілкування із малолітнім сином. ОСОБА_9, який являється батьком його колишньої дружини, неодноразово протягом 2013-2014 р. звертався із заявами про вчинення різних злочинів в правоохоронні органи. 13.10.2014 р. до УКР УМВС України в Черкаській області надійшла заява від відповідача, щодо скоєння неправомірних дій з боку позивача ОСОБА_8 По даному факту проводиться перевірка та встановлення осіб причетних до вказаних у заяві правопорушеннях. Заяви аналогічного характеру відповідачем направлялись в управління СБУ України в Черкаській області та інші правоохоронні органи. В даних заявах ОСОБА_9 зазначав факти вчинення ним, позивачем, різного роду правопорушень. По даних заявах проводились перевірки та приймались рішення про відмову в порушенні кримінальних справ за відсутності складу та події злочину. Таким заявами на думку позивача постійно принижувалась його честь, гідність та було заподіяно моральну шкоду.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Крім того згідно аб. 2 п.26 Постанови суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Крім того, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні гарантується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року за № 1 роз'яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

При цьому Конституційним Судом України в рішенні від 10 квітня 2003 року по справі 3 1-9/2003 (провадження № 8-рп/2003) роз'яснено, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами.

Колегія суддів вважає, що звернення відповідача із заявами до правоохоронних органів, що містять певні відомості, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом посадовими особами. Тому заяви відповідача до відповідних правоохоронних органів влади не можна вважати поширенням відомостей, що порочать честь, гідність чи ділову репутацію.

У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач реалізував право на звернення до компетентних органів, передбачене ст. 40 Конституції України та ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» для перевірки компетентними органами діянь позивача, визначених ним як протиправних, а не для розповсюдження даних відомостей серед громадян..

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Заявлене під час апеляційного розгляду справи клопотання представником апелянта про витребування від правоохоронних органів листів, направлених відповідачем ОСОБА_9 не підлягає до задоволення, так як дане клопотання являється доповненням до апеляційної скарги та заявлено поза межами строків на апеляційне оскарження.

Вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини, постановивши рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 306, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8, ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 року відхилити, а рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 17 березня 2015 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржено до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :