Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2015 Справа №607/132/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря Паюка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільно нажите майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільно нажите майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27 жовтня 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем - ОСОБА_2, який вони зареєстрували у Тернопільському міському управлінні юстиції Тернопільської області. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 11 липня 2007 року вони з відповідачем за спільні кошти родини купили 1-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 05 березня 2012 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири її власником є лише відповідач, а тому ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на спільно нажите майно: ? частину 1-кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, однак подала суду заяву, в якій просила суд справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про час та день слухання був повідомлений належним чином.

Суд вважає, що відповідач про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід розглядати на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, ознайомившись із заявами сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

27 жовтня 2001 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить відмітка у паспорті громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_1, виданому Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 12 лютого 2002 року.

На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 березня 2012 року (справа №1915/1867/2012) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири НОМЕР_2 від 11 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., ОСОБА_7 (Продавець) продала, а ОСОБА_2 (Покупець) купив належну Продавцю квартиру АДРЕСА_1

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованого 14 липня 2007 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», квартир АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу НОМЕР_3, посвідченого 11 липня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

У відповідності до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, наданої 27 березня 2015 року Реєстраційною службою Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу НОМЕР_3, посвідченого 11 липня 2007 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., є ОСОБА_2.

Як зазначено в п.23 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до змісту ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу ч.1 ст.69, ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна частки подружжя є рівними.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що спірна квартира була придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, є спільно нажитим майном подружжя та підлягає поділу на рівні частки.

За вказаних обставин, суд, проаналізувавши вищевказані норми закону та надані матеріали, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, визнати за ОСОБА_1 право власності на спільно нажите майно подружжя - ? частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1

В силу ст.88 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, а саме: 858,5 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.68, 69, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами України законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ, спільного майна подружжя», ст.ст.3, 10, 11, 60, 64, 160, 212-215, 218, 223-226, 232-233 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на спільно нажите майно - ? частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 858 (вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 50 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуюча О.Герчаківська