АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/671/15 Головуючий в суді 1 інстанції: Рябова О.Д. Категорія: 5 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року лютого місяця 16 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого Склярської І.В.

Суддів Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Благовещенській О.О.

З участю прокурора: Кущ В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 19 січня 2015 року у справі за позовом заступника прокурора міста Херсона в інтересах держави до Херсонської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року заступник прокурора міста Херсона звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що п.п.1,3 рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 24.12.2001 року № 515 «Про передачу громадянам у приватну власність і надання у тимчасове користування присадибних ділянок» ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 581 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано останнього оформити у визначеному порядку документи, що підтверджують право приватної власності та в подальшому, 02.01.2002 року ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку серії IV-XC № 031121, що свідчить про реалізацію останнім конституційного права на безоплатне одержання у власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку і господарських будівель у межах норми, встановленої ЗК України.

Пунктом 1 рішення Херсонської міської ради № 145 від 30.10.2002 року «Про передачу громадянам у приватну власність і надання в оренду ділянок, визначення фактичних розмірів присадибних ділянок та внесення змін до рішень виконкому міської ради та міської ради», передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 0,0419 га та у користування земельну ділянку площею 0,0155 га, по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд. В подальшому ОСОБА_3 на підставі рішень міської ради від 21.01.2005 року № 579, договору купівлі-продажу від 21.04.2005 року № 453, рішення від 23.12.2005 року № 1010, договору дарування від 09.11.2006 року № 4129, рішення міської ради від 02.02.2007 року № 278 набуто право власності на земельні ділянки площею 0, 1070 га та об'єднано вказані земельні ділянки із раніше приватизованими площею 0,1 га та оформлено державний акт серії ЯГ № 496700 від 10.05.2007 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2070 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 всупереч вимог п. 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» № 15-92 від 26.12.1992 року, ч. 4 ст. 116 ЗК України, вдруге, в порядку безоплатної передачі у власність, набуто право власності на земельну ділянку площею 0,0419 га для обслуговування жилого будинку і споруд та зважаючи на те, що Херсонською міською радою зазначену земельну ділянку надано у власність в порушення вимог земельного законодавства, просив:

1) визнати незаконним (недійсним) рішення Херсонської міської ради № 145 від 30.10.2002 року «Про передачу громадянам у приватну власність і надання в оренду ділянок, визначення фактичних розмірів присадибних ділянок та внесення змін до рішень виконкому міської ради та міської ради» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 419 кв.м.

2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2070 га серія ЯК № 496700 від 10.05.2007 року.

3) зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 0,0419 га у АДРЕСА_1 до земель територіальної громади Херсонської міської ради.

4) заборонити ОСОБА_3 здійснювати дії, направлені на перехід прав на земельну ділянку площею 0,2070 га за кадастровим номером :28:006:0118, яка розташована в АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 19 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме щодо безпідставного застосування судом першої інстанції строку позовної давності, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили. Представник Херсонської міської ради доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, зазначив, що посадовими особами прокуратури здійснювалися перевірки дотримання вимог законодавства про приватизацію земельних ділянок, крім того на засіданнях сесії ради присутні посадові особи прокуратури, а тому строк звернення до суду пропущений. Представник ОСОБА_3 також доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на те, що прокурором не доведено про порушення права Державної інспекції сільського господарства, прокурором неправильно застосовано норми ч.3 п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», крім того практика Європейського Суду безпосередньо вказує на застосування принципу «належного урядування», відповідно до якого ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Заслухавши доповідача, прокурора, представників відповідачів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 13.01.2001року набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 582 кв.м. (а.с.22) та відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №515 від 24.12.2001 року йому передано у власність земельну ділянку площею 581 кв.м. за вказаною адресою в порядку приватизації (а.с. 16)

В наступному, ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 13.06.2002 року набув право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці площею 582 кв.м. (а.с.13 ) та з урахуванням його клопотання про об'єднання двох земельних ділянок та оформлення їх у приватну власність (а.с.10), відповідно до п.1 рішення Херсонської міської ради №145 від 30.10.2002 року йому передано у власність земельну ділянку площею 0,0419 га. за вказаною адресою в порядку приватизації (а.с.25 ).

Судом також встановлено, що з урахуванням ч.1 ст.12 ЗК України (в ред. 2001р) ОСОБА_3 мав право на безоплатну передачу йому земельної ділянки із земель комунальної власності не більше 0,10 га, але за умовами Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» передача безоплатно у приватну власність проводиться один раз, та зроблено висновок, що всупереч діючого законодавства ОСОБА_3, повторно, оспорюваним рішенням Херсонської міської ради безоплатно було передано у власність земельну ділянку площею 0,0419 га.

Зазначені обставини визнаються та не оспорюються особами, які приймали участь у справі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з підстав пропуску строку позовної давності та наявності заяви представника відповідача про його застосування.

Згідно ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, встановлений для захисту цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність становить три роки.

Частинами 4,5 ст.267 ЦК передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з вимогами ч.2 ст.45 ЦПК України та ч.1 ст.35 Закону України «Про прокуратуру» з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Прокурор має рівні права з іншими учасниками процесу.

Отже, норми, установлені ч.1 ст.261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 27 травня 2014 року у справі №3-23гс14.

При здійснені повноважень, покладених законом на прокуратуру, посадовим особам прокуратури достовірно було відомо про наявність як першого так і другого рішення, оскільки на сесії міської ради, де приймалося оскаржуване рішення від 30.10.2002 року був присутній старший прокурор відділу нагляду за застосуванням законів прокуратури Херсонської області (а.с. 164-165), а 19.11.2003 року помічником прокурора м. Херсона здійснено планову перевірку міського управління земельних ресурсів (а.с.110-113). З урахуванням вимог законодавства щодо порядку проведення приватизації, саме в цьому відділі знаходяться остаточні документи в тому числі рішення сесії щодо приватизації земельних ділянок.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурору 30.10.2002 року було відомо про наявність оскаржуваного рішення в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 419 кв.м., а тому строк звернення до суду пропущено.

На поважність причин пропуску строку позовної давності прокурор не посилається.

Доводи апеляційної скарги, що ґрунтуються на нормах ч.3 п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» №4176-VI від 20.12.2011 року колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки за вказаною нормою закону протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Як вбачається зі змісту рішення Херсонської міської ради № 145 від 30.10.2002 року про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки у приватну власність, право власності чи інше речове право Державної інспекції сільського господарства у Херсонській області в інтересах якої подано позов, не порушується. Зазначені обставини визнані прокурором.

Пояснення прокурора, що відновленню підлягає порушене право територіальної громади, як власника земельної ділянки не можуть бути прийняти до уваги, оскільки прокурор визначив в позові межі захисту держави її державним органом: Державної інспекції сільського господарства у Херсонській області.

Крім того, врахуванню підлягає, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України від 20 жовтня 2011 року встановлено порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що при вирішенні питання щодо процедури скасування ухвали органу владних повноважень не було передбачено достатніх гарантій недопущення зловживання суб'єктом владних повноважень.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національним суб'єктом владних повноважень прав заявника припиненням помилково наданого йому права на землю; встановлено відсутність строку, протягом якого відповідні рішення можуть бути скасовані, а також те, що ставлення суб'єктів владних повноважень до ситуації заявника було непослідовним, нескоординованим, а це створило тривалий стан невизначеності щодо прав заявника на земельну ділянку.

Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовні ший спосіб.

Як визначено в п.71 вищезазначеного рішення Суду, принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Таким чином, з урахуванням ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», оскаржуване рішення відповідає практиці Суду.

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування строку позовної давності не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія судів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: