АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1070/15-ц 22-ц/774/2143/К/15
Справа №215/1070/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження №22-ц/774/2143/К/15 суддя Камбул М.О.
Категорія № 48 (ІV) Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря Маслової К.В.,

відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, в якому просила визначити місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею за адресою: АДРЕСА_2, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначила, що з 09.06.2001 року по 17.11.2011 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу, сторони в усному порядку домовились про рівність прав та обов'язків щодо виховання та утримання дитини, домовилися, що донька буде мешкати як з позивачем, так і з відповідачем. Вказані домовленості виконувались сторонами, але наприкінці жовтня 2014 року - початку листопада 2014 року відповідач заборонив доньці приходити до позивача, заборонив спілкуватися з матір'ю.

ОСОБА_3 мешкає та зареєстрована по АДРЕСА_2, у вказаній квартирі створені усі необхідні умови для мешкання та розвитку дитини, вона працює та має стабільний дохід, тому має змогу забезпечувати дитину, характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини, постійно відвідує навчальний заклад та цікавиться життям доньки, крім сплати аліментів, купує доньці необхідні предмети одягу.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_3 судовий збір.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що дійсно після розірвання шлюбу донька мешкає та зареєстрована разом із ним у квартирі АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності. У вказаній квартирі донька має окрему кімнату, в якій мешкає разом із її зведеною сестрою, оскільки він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6

Він працює, має стабільний дохід та позитивну характеристику з місця роботи та з місця мешкання, забезпечує доньку всім необхідним, піклується про її стан здоров'я. Вважає, що проживання дитини разом із матір'ю негативно вплине на доньку, оскільки причиною розлучення подружжя стала зрада ОСОБА_3 з одруженим чоловіком. ОСОБА_3 постійно змінює статевих партнерів, чим показує не самий найкращий приклад сімейного життя для дитини. ОСОБА_3 не цікавить життя доньки, як і не цікавило життя її батьків, оскільки коли хворів батько відповідача, то сама відповідач жодного разу не відвідувала його у лікарні, а матір відповідача була похована взагалі соціальними службами.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 із нею за адресою: АДРЕСА_2; стягнуто на її користь судові витрати з ОСОБА_1, а також витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

В решті позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що ОСОБА_3 маючи стабільний дохід та місце проживання у квартирі її брата добровільно залишила доньку проживати з батьком. При цьому дитина за період чотирьохрічного проживання з батьком більше до нього прив'язалась.

Заявники апеляційної скарги зазначили, що у відповідності до ч. 2 ст. 160 СК України при визначенні місця проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Так, дівчинка в судовому засіданні висловила своє бажання проживати разом з батьком. Те саме дитина пояснювала спеціалістам служби у справах дітей виконкому Тернівської районної в місті ради. При цьому протягом тривалості розгляду справу у суді першої інстанції дитина свого ставлення не змінила.

Також ОСОБА_1, та його представник зазначили, що згідно висновку органу опіки дитина емоційно прив'язана до батька, який користується у неї авторитетом, психолог у процесі спілкування з дитиною не виявив будь-яких ознак пригніченого психологічного стану.

Також заявники апеляційної скарги зазначили, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення не перевірив матеріальний стан ОСОБА_3, яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною, при цьому її середній заробіток не зберігається та не виплачується, також суд не перевірив наявність у неї будь-якого іншого доходу.

На думку ОСОБА_1, та його представника ОСОБА_3 має аморальну поведінку, оскільки причиною їх розлучення послугувала її подружня зрада, крім того, вона не піклувалась про своїх батьків. Так, вона не відвідувала свого батька в лікарні, а її матір взагалі поховали соціальні служби. Тобто ОСОБА_1 та його представник вважають, що ОСОБА_3 не поважає моральні устої, моральні цінності суспільства, що може негативно вплинути на поведінку дитини в подальшому.

Вважають, що суд першої інстанції принципово відкинув пояснення свідків, від яких стало відомо про аморальну поведінку ОСОБА_3 Зазначили, що ОСОБА_3 нещодавно народила доньку та проживає в однокімнатній квартирі, тому вважають, що проживання з матір'ю може завдати певних незручностей дитини, наприклад сну дитини може зашкодити нічний плач меншої дочки ОСОБА_3, що вплине на її успішність, увагу, здатність засвоювати новий матеріал в школі. Також вважають, що зміна місця проживання може вплинути на психологічний стан дитини, що знову ж таки може негативно вплинути на її успішність в навчанні, тощо.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи первісні позові вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина мешкала разом з матір'ю ОСОБА_3 з народження до листопада 2011 року, на даний час в помешканні позивача створені усі умови для життя та виховання дитини. При цьому відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимогах, суд першої інстанції вважав доводи ОСОБА_1 непереконливими та недостатніми.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно ст.ст.161 СК України - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.2-3 ст.160 СК України - місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а з чотирнадцяти років визначається нею самою.

Згідно ст.19 СК України наявність письмового висновку органа опіки стосовно вказаного спору між сторонами є обов'язковим.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2001 р. до 17.11.2011р., від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає з батьком окремо від матері, та на утримання якої рішенням суду від 26.01.2015 р. стягнуті аліменти з ОСОБА_3. На даний час відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах та виховує також доньку дружини, вказані обставини визнаються сторонами та не потребують доказування відповідно до ст.61 ЦПК України. Після розірвання шлюбу між сторонами у справі, їх спільна донька за погодженням обох батьків проживала з батьком.

Також судом встановлено, що як батько, так і матір дитини прагнуть до виховання дитини, проявляють цікавість до її внутрішнього світу. Також обоє батьків працевлаштовані та отримують стабільну заробітну плату (а.с.26,59-зворот).

Крім того, рівнозначними, та такими що відповідають умовам проживання є і житлові умови обох батьків дитини. Так, згідно акту обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_1 від 29.04.2015р., відповідач мешкає в квартирі АДРЕСА_1, де для проживання ОСОБА_5 створені всі умови, дівчинка має окрему кімнату, яку ділить зі зведеною сестрою (а.с.72).

Згідно акту обстеження умов проживання позивача ОСОБА_3 від 29.04.2015р., позивач мешкає в квартирі АДРЕСА_2, стан якої задовільний, наявні побутові умови, які дозволяють дитині мешкати в даній оселі, є місце для навчання та відпочинку (а.с.73).

Поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6 судом також встановлено прагнення обох батьків приймати участь у вихованні дитини та її піклуванні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, враховував, що у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Суд першої інстанції, розглядаючи дану справу виходив з того що між батьками сторонами по справі виник спір щодо місця проживання дитини, проте даний висновок не у повній мірі відповідає дійсним обставинам справи. Адже, як встановлено в судовому засіданні, батьки неповнолітньої ОСОБА_5 проживають окремо останні чотири роки, і після розірвання шлюбу між ними було добровільно вирішено, що дочка залишається проживати із батьком, що й триває по сьогоднішній день. Отже в даній справі не йдеться про розлучення дитини і матері. Ця ситуація була створена самим батьками, мати після розлучення залишила дитину із батьком добровільно. Вона мала і має можливість спілкуватися із дитиною. Проте у березні 2015 року позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому фактично поставила питання про зміну місця проживання дитини із нею, зазначивши що батько починаючи з листопада 2014 року нібито став чинити перешкоди у її спілкуванні із дочкою. Проте належних доказів останньому не надала. Опитана в судовому засіданні дитина, яка досягла 13 років пояснила, що спілкується із мамою, але категорично висловила бажання не змінювати звичний спосіб життя разом із батьком, зазначила, що їй він ближче. Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не надав належного значення думці дитини, щодо прихильності до батька, сталого способу життя разом з ним, бажання проживати разом із батьком, не заперечення факту вільного спілкування із своєю матір'ю, про що ОСОБА_5 пояснила в суді першої інстанції та не змінила свого ставлення в суді апеляційної інстанції, будучи допитаною в присутності педагога, за відсутності батьків в судовому засіданні. Класний керівник дитини в судовому засіданні пояснила, що дитина має лідерські здібності, має власну думку, не залякана і відповідала щиро, а обидва батьки дбають про неї і цікавляться її шкільним життям.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо добровільного залишення позивачкою дитини проживати з батьком, особистої прив'язаності та прихильності дитини до батька, її бажання проживати з батьком, тощо знайшли своє підтвердження в судовому засідання в апеляційній інстанції та підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо аморальної поведінки ОСОБА_3, оскільки причиною їх розлучення послугувала її подружня зрада, крім того, вона не піклувалась про своїх батьків; її неповаги моральних устоїв, моральних цінностей суспільства, а також відкидання пояснень свідків, які підтвердили вказані обставини, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані факти виказують особисту неприязнь сторін по справі та не повинно впливати на світосприйняття дитини.

Отже колегія суддів враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги сталий спосіб життя з батьком в його родині, добре ставлення між нею та другою дружиною ОСОБА_1, та її дочкою, а також те, що ОСОБА_5 в квітні 2016 року виповниться 14 років та у відповідності до ч. 3 ст. 160 СК України вона матиме можливість обирати місце свого проживання самостійно, колегія суддів вважає помилковим висновок суду про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та зміну місця проживання дитини з останньою.

Разом з тим, колегія суддів вважає недоцільним задоволення зустрічного позову ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_5 і так проживає разом із ним, що було раніше погоджено батьками дитини.

Відтак, на думку колегії суддів, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону. Висновки суду не обґрунтовані і спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: