Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/4668/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Степаненко Ю.А.
Провадження №22-ц/778/5150/15 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Подліянова Г.С.

Дашковська А.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, в інтересах якого діє матір - ОСОБА_5, третя особа - Мелітопольська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на 1/2 частку автомобіля,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік - ОСОБА_6, після смерті якого вона та його син від першого шлюбу - ОСОБА_4 у межах шестимісячного строку для прийняття спадщини звернулись до Мелітопольської державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини.

Проте, до складу спадщини, окрім належного особисто померлому житлового будинку АДРЕСА_2, увійшов і автомобіль GELLY моделі JL 7162 легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1, який був придбаний нею з ОСОБА_6 04.12.2008 року, в період, коли вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Вважає, цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, та у зв'язку із чим, спадкуванню підлягає 1/2 його частка, яка припадає на спадкодавця та її нині покійного чоловіка ОСОБА_6.

Встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6, має значення для визнання автомобіля спільною сумісною власністю. Проте, ці обставини заперечуються і не визнаються зі сторони відповідача, а тому, у неї виникла необхідність у зверненні до суду із зазначеним позовом, з метою захисту свого права власності на вказаний вище автомобіль.

В обґрунтування позову позивачка також зазначає, що у грудні 1980 року вона познайомилася з ОСОБА_6. Довгий час вони з ним спілкувався та підтримували дружні стосунки, а у жовтні 2001 року у них виникло почуття любові та вони почали разом проживати, як одна сім'я, у належній їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Так, у період часу з жовтня 2001 року по жовтень 2003 року вони з ОСОБА_6 прожили спільно однією сім'єю, як подружжя, за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою старшої по будинку від 08.12.2014 року. У цей час вони вели спільно господарство, несли сумісні витрати на утримання квартири та інше.

Вже згодом, з жовтня 2003 року по жовтень 2011 року вони з ОСОБА_6 спільно проживали однією сім'єю, як подружжя, за адресою його мешкання: АДРЕСА_2, вели спільно господарство, мали спільний бюджет, здійснювали сумісні витрати на утримання домоволодіння, у тому числі, підключення до опалення до будинку, проводили ремонт, що підтверджується довідкою голови квартального комітету від 12.12.2014 року.

Факт сумісного проживання підтверджується показами свідків, з якими вони спілкувались та дружили сім'ями. і родинними фотографіями.

04.12.2008 року нею разом з ОСОБА_6 був придбаний автомобіль легковий седан GELLY моделі JL 7162, сірого кольору, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Право власності було зареєстровано за померлим ОСОБА_6 09.12.2008 року, вартість автомобіля становить - 53 100 грн.

Зазначені обставини підтверджуються договором купівлі-продажу № 1/01/08 від 04.12.2008 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, з жовтня 2001 року по жовтень 2011 року вони з ОСОБА_6 спільно проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулись до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу у зв'язку із тим, що не вбачали в цьому необхідності та не пов'язували сімейні відносини із наявністю чи відсутністю штампу в паспорті.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд:

- встановити факт проживання однією сім'єю, як чоловіка і дружини, без реєстрації шлюбу, у період часу з жовтня 2001 року по жовтень 2011 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- визнати автомобіль легковий седан GELLY моделі JL 7162, 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, придбаний 04.12.2008 року на підставі договору купівлі-продажу № 1/01-08 - об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину автомобіля - легковий седан GELLY моделі JL 7162, 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, та визначити частку у цьому автомобілі спадкодавця ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі - 1/2 частина.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Від ОСОБА_5, що діє в інтересах ОСОБА_4 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні, просить рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року - залишити без змін (а.с.229).

Мелітопольська державна нотаріальна контора заявила письмове клопотання про розгляд справи без присутності представника нотаріальної контори (а.с.227,252).

Відповідач ОСОБА_4 приймає участь в судовому засіданні через своїх представників.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначала, що вона з померлим ОСОБА_6 проживали спільно однією сім'єю в період з жовтня 2001 року по жовтень 2003 року за адресою: АДРЕСА_1, а в період з жовтня 2003 року по жовтень 2011 року за адресою: АДРЕСА_2. У період спільного проживання 04.12.2008 року вони придбали автомобіль легковий седан GELLY моделі JL 7162, 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вважає, що вказаний автомобіль належав на праві спільної сумісної власності їй та ОСОБА_6.

Встановлено, що 14.06.2014 року ОСОБА_6 та позивачка ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 ( Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 30.06.2014 року (а.с.11).

Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися: позивачка ОСОБА_3 -дружина померлого та відповідач ОСОБА_4 - син померлого (а.с.56-57).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

При застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.. 10, 60 ЦПК України, позивачка мала надати суду належні та допустимі докази спільного проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу у період з 2003 року по 2014 рік., ведення спільного господарства та те, що вона брала участь у придбанні спірного автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без перебування у шлюбі у період з жовтня 2001 року по 31 грудня 2003 року включно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Сімейний кодекс України, в тому числі положення ст. 74 СК України, якою встановлений правовий режим майна між чоловіком і жінкою, що перебувають у фактичному шлюбі, набув чинності з 01.01.2004 року, окрім того, ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі до 20 квітня 2004 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 05 травня 1995 року по 20 квітня 2004 року ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, що виключає можливість фактичних шлюбних відносин із позивачкою у зазначений період (а.с.37,38).

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що вони з спадкодавцем - ОСОБА_6 проживали однією сім'єю та мали фактичні шлюбні відносини з жовтня 2003 року по жовтень 2011 року, а також не надано позивачкою і доказів того, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти позивачки та ОСОБА_6

Посилання в апеляційній скарзі на покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, товарні чеки та фотографії, як на докази підтвердження факту проживання однією сім'єю позивачки з ОСОБА_6, є безпідставними.

Покази названих свідків не містять у собі достовірних відомостей щодо факту спільного проживання позивачки із ОСОБА_6, ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, взаємних прав та обов'язків.

Факт спільного проживання у спірний період в будинку позивачки та згодом у будинку, який належав померлому ОСОБА_6, не може беззаперечно свідчити про проживання їх однією сім'єю.

Фотографії спільного відпочинку, товарні чеки за 2004-2005 роки, надані позивачкою також не свідчать про їх спільне проживання однією сім'єю у спірний період

Крім того, показам названих свідків, фотографіям, товарним чекам судом першої інстанції надана оцінка та зазначені мотиви, з яких судом не прийняті названі докази як належні та допустимі.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно прийнята до уваги довідка від 10.05.2015 року голови квартального комітету ОСОБА_12, оскільки вона не є учасником процесу та не допитувалась у якості свідка, не ґрунтуються на вимогам цивільно-процесуального закону.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв як належний письмовий доказ заяву ОСОБА_12 від 08.06.2015 року та довідку №53 від 10.05.2015 року, якими спростовані відомості, викладені у довідці від 12.12.2014 року, виданої головою квартального комітету №39 Мелітопольської міськради ОСОБА_12, де зазначено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 з жовтня 2003 року по жовтень 2011 року проживали спільно однією сім'єю як подружжя ( а.с.14, 188,189).

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом доказів, які підтверджують факт її спільного проживання з ОСОБА_6 та спільного ведення ними домашнього господарства, є неспроможними, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

За змістом вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення , згідно положень ст.. 213, 214 ЦПК України, встановлено наявність та відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги позивачки та заперечення відповідача, зазначені мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, обґрунтовані підстави прийняття одних та відхилення інших доказів, наданих сторонами, а також положення закону, яким він керувався.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені.

Підстави для скасування або зміни судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 26 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: