Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Рожкової О.С.,

за участю: секретаря судового засідання Каторжинської Т.С.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Юхимчука В.С.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 про захист прав споживача шляхом визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (далі відповідач), у якому просив визнати кредитний договір №014/4708/73/137557 від 13.08.2008 року на купівлю автомобіля, укладений між ним, як позичальником та ВАТ (ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль», як кредитором, на суму 30000 доларів США, що дорівнює 145338 грн. на день отримання кредиту і додаткову угоду №1 від 19.11.2009 року недійсними на підставі ст.215 ЦК України, в зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочинів стороною вимог, які встановлені ч.1-3 ст.203 ЦК України. Застосувати до правочинів наслідки, встановлені ст.216 ЦК України, зобов'язавши сторони у кредитному договорі і додатковій угоді все одержане на виконання недійсних правочинів повернути одна одній в натурі, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.08.2008 року між ним та ВАТ (ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір, за умовами якого кредит надавався в сумі 30 000 доларів США, що дорівнювало 145338 грн., виходячи із офіційного курсу валют по курсу Національного банку України станом на 13.08.2008 року на придбання автомобіля строком на 84 місяці. На забезпечення кредитного договору укладався договір застави автомобіля МАЗДА 6, 2007 року випуску. 20.08.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладений договір поруки, відповідно до якого порукою забезпечувалося належне виконання кредитного договору. 19.11.2009 року між позивачем та банком укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 13.08.2008 року на реструктуризацію кредитних зобов'язань. Посилається на те, що отримував кредитні кошти не для себе, а для ОСОБА_6, якого за вироком Богунського районного суду м.Житомира визнано винним у вчиненні злочину, пов'язаного з оформленням і отриманням кредиту на ім'я ОСОБА_1 Оскільки вироком того ж суду задоволено цивільний позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 та стягнуто з останнього на користь банку 4534952,28 грн., у тому числі 30000 доларів США, що дорівнювали 145500 грн. по курсу НБУ тому вважає, що кредитний договір та додаткова угода №1 порушують його права як споживача, не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а виступали як спосіб заволодіння ОСОБА_6 майном банку, що встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, подав письмові заперечення (а.с.30-31), у яких зазначив, що свої зобов'язання банк перед позивачем виконав в повному обсязі, надавши кредит в сумі 30000,00 доларів США, а позивач кредитні кошти отримав, кредит погашав, крім того, підписав Додаткову угоду №1 до кредитного договору (реструктуризацію) згідно якої зменшено розмір щомісячного платежу до розміру процентів ( п.2) терміном 12 місяців з 19.11.2009 р. по 19.11.2010 р. А тому, кредитний договір укладено без порушень, з урахуванням норм чинного законодавства та дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, а позов просила задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження № 1/150/12 по обвинуваченню ОСОБА_6, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.08.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/4708/73/137557 (а.с.8-11), за умовами якого позичальнику банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 30000 доларів США на споживчі цілі, придбання транспортного засобу строком на 84 місяці, тобто по 12.08.2015 року (п.1.4 договору), а 14.08.2008 року укладено договір №64 на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» на ім'я позивача (а.с.13).

Для забезпечення кредитного договору №014/4708/73/137557 14.08.2008 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу (а.с.12).

20.08.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_5 укладено договір поруки №014/4708/73/137557, відповідно до якого порукою забезпечувалося належне виконання кредитного договору №014/4708/73/137557 (а.с.14,15).

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі встановленій законом.

Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України ( частина перша статті 215 ЦК України.

Пунктом 8 постанови пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що при видачі кредиту банком дотримано вимог чинного законодавства, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, договір укладено в письмовій формі, волевиявлення сторін було вільним і відповідало внутрішній волі, оскільки банк надав грошові кошти (кредит) ОСОБА_1 у розмірах та на умовах, встановлених договором, а ОСОБА_1 отримав такі кошти особисто, що підтвердив позивач в судовому засіданні.

Крім того, визнанням позивачем умов кредитного договору є не тільки отримання кредитних коштів, а й погашення кредиту та підписання позивачем 19.11.2009 року додаткової угоди №1 до кредитного договору від 13.08.2008 року на реструктуризацію кредитних зобов'язань (а.с.16,17).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні та необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 526 та 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що підстав для визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з невідповідністю його вимогам ч.1-5 ст.203 ЦК України немає.

Що стосується вироку Богунського районного суду м. Житомира від 08.07.2013 року у кримінальній справі №1-150/12, яким ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.190 ч.2,3,4, 358 ч. 1,2,3 КК України, суд зазначає слідуюче.

Встановлено, що за вказаним вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, пов'язаного із заволодінням шляхом обману кредитними коштами відділення №8 м.Житомира Житомирської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», оформивши кредит під заставу майна, яке не перебувало у його власності, на сторонню особу.

Крім того, вироком суду також встановлено, що ОСОБА_1, поставив у кредитному договорі свій підпис, чим посвідчив факт отримання кредиту на своє ім'я у розмірі 30000 доларів США та будучі знайомим ОСОБА_6, отримавши кредитні кошти і вийшовши з відділення передав їх останньому.

Суд вважає, що посилання позивача на положення ч.3 ст.61 ЦПК України, як на одну з підстав для визнання договору недійсним до уваги прийняті бути не можуть, оскільки вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, тобто, вирок Богунського районного суду м. Житомира від 08.07.2013 року, за яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.190 ч.2,3,4, 358 ч. 1,2,3 КК України, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, а саме, ОСОБА_6, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з злочинними діями ОСОБА_6 вироком Богунського районного суду м. Житомира від 08.07.2013 року задоволено цивільний позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з ОСОБА_6 на користь банку 4 534 952,28 грн. (а.с.22-24).

Отже, враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. С. Рожкова