справа №619/4630/15-ц
провадження №2/619/2033/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про заборону вчиняти дії,

установив

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому заборонити відповідачу на час дії Закону України № 1304-VІІ від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» реалізувати предмет іпотеки за Договором іпотеки № НАЕ2GК01270135 від 18.09.2007 року, а саме: житловий будинок № 4 по вул. Шкільній в сел. Солоницівка Дергачівського району Харківської області згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 29.11.2012 року посилаючись на те, що 18.07.2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір НАЕ2GК01270150, відповідно до умов якого йому надано кредит в сумі 29500 доларів США для придбання зазначеного вище житлового будинку. З метою належного виконання зобовязань укладено договір іпотеки № НАЕ2GК01270135 від 18.09.2007 року. Відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості за названим вище кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації будь-якій особі покупцеві в рахунок погашення кредитної заборгованості. 25.04.2014 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області його виселено з даного будинку. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VІІ від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону. Проте, 17.04.2015 року відповідач звернувся до ВДВС з виконавчим листом про виселення осіб, що проживають у цьому будинку. На теперішній час рішення суду виконане. Вказане свідчить, що іпотекодержателем вчиняються дії направлені на реалізацію іпотечного майна. Даний будинок є єдиним житлом позивача та його сімї.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, з яких вбачається, що на даний час діє закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким обмежено право на реалізацію предмета іпотеки, у разі наявності всіх складових ознак щодо належності предмету іпотеки до регулювання закону. Враховуючи наявність вказаного обмеження, заявлені у позові вимоги не є наслідком наявності спору, адже реалізації на даний момент не відбувається. Даним законом не обмежено право позивача на виселення з предмету іпотеки.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій повідомляється, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без його участі.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.07.2007 року між сторонами укладено кредитний договір НАЕ2GК01270150, відповідно до умов якого позивачу надано кредит в сумі 29500 доларів США для придбання житлового будинку № 4 по вул. Шкільній в сел. Солоницівка.

З метою належного виконання зобовязань за зазначеним вище кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки № НАЕ2GК01270135 від 18.09.2007 року на зазначений вище житловий будинок.

Відповідно до рішення апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2012 року в рахунок погашення заборгованості за названим вище кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації будь-якій особі покупцеві в рахунок погашення кредитної заборгованості.

25.04.2014 року рішенням Дергачівського районного суду Харківської області позивача разом з сімєю виселено з даного будинку, у звязку з чим завершено виконавче провадження по виконавчому листу № 619/5227/13-ц.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VІІ від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).

Таким чином, сторонами в цивільній справі є особи, які перебувають між собою в матеріальних правовідносинах, в яких суб'єктивному праву одного відповідає суб'єктивний обов'язок іншого й матеріально-правовий спір між якими є предметом судового розгляду.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 цієї статті.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст.15 ЦК, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про заборону відповідачу на час дії Закону України № 1304-VІІ від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» реалізувати предмет іпотеки має здійснюватися за наявності даних про те, що здійснюється примусове виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадяться конкретні виконавчі дії, заходи, спрямовані на примусове виконання такого рішення, що дає підстави вважати про наявність спору про право, а дії по виселенню позивача з іпотечного будинку не свідчать про примусове виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2012 року.

При цьому, суд врахаховує, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

У звязку з зазначеним рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню, про що і зазначає у своїх заперечення відповідач та не оспорює даний факт та підтверджує, що на даний час реалізації предмета іпотеки не відбувається.

У звязку з викладеним, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишаються за рахунок позивача.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко