Справа № 724/662/15-ц
Провадження № 2/724/473/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2015 року м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого Єфтеньєва О. Г.

при секретарі Трофа М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Хотин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з приватного житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з приватного житлового будинку.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що він ОСОБА_1 є власником будинку № 9 по вул..Шевченка, в с. Клішківці, Хотинського району. Даний житловий будинок разом з належними до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями є його приватною власністю, так як належить йому на підставі свідоцтво на право на спадщину за законом від 05 лютого 2003 року, зареєстроване в БТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 16.02.2004 року.

Вказав, що на теперішній час в данному будинку проживаю він зі своєю сімєю. Разом з ними без реєстрації також проживає відповідач зі своєю сімєю дружиною ОСОБА_3 та двома малолітніми дітьми сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і малолітніми дітьми сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначив, що в березні 2014 року в провадженні Хотинського районного суду розглядалися цивільні справи за позовною заявою ОСОБА_2 до нього про визнання частково недійсним рішення сільської ради, свідоцтва про право власності, державних актів на право власності на земельну ділянку, свідоцтва право на спадщину за законом, визнання права спільної власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування та моєю позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та виселенні.

Також вказав, що під час розгляду справи по суті між ними була укладена мирова угода яка була затверджена судом та винесена ухвала суду від 11 березня 2014 року. Зі змісту ухвали Хотинського районного суду від 11.03.2014 року вбачається, що право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 9 с. Клішківці Хотинського району Чернівецької області переходить до нього, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право проживати та користуватись вищенаведеним житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою яка розташована біля нього до 01 січня 2015 року починаючи з дня підписання угоди.

Відповідач фактично має інше місце для постійного проживання оскільки він є власником житлового будинку в с. Клішківці, по вул.. Горького 9-а, Хотинського району який належить йому на підставі договору дарування.

Однак незважаючи на те, що строк проживання відповідачів у його будинку закінчився вони не бажають в добровільному порядку виселитися та відповідно до довідки Клішковецької сільради за №624 від 06.03.2015 року ОСОБА_2 тільки знявся з реєстрації.

Також вказав, що він неодноразово, усно вимагав звільнити його приміщення, натомість відповідач самоправно займаючи будинок, перебуваючи в ньому без достатніх правових підстав, вони перешкоджають йому і його родині користуватися власністю, не бажають звільнити будинок на його вимогу.

Крім того зазначив, що добровільно звільнити приміщення відповідачі не бажають, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду, оскільки своїми діями відповідачі створюють йому перешкоди в користуванні вищевказаним дворогосподарством.

Посилаючись на те, що відповідач навмисно провокує різні скандали внаслідок чого він постійно перебуває у стресовому стані у нього погіршилось його самопочуття та із-за постійних сварок з його братом він за останній місяць змушений був декілька разів викликати працівників міліції для того щоб захистити свої законні права у користуванні своєю власністю.

Дані обставини стали джерелом негативних емоцій і переживань, що спричинили його моральні страждання та стали причиною погіршення емоційного стану його сімї.

Він вважає, що своїми діями відповідачі нанесли йому моральну шкоду яку він оцінюю в розмірі 5000 гривень.

Посилаючись на викладене просив, виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з неповнолітніми членами сімі - сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з будинку за № 9по вул. Шевченка, в с. Клішківці, Хотинського району, Чернівецької області без надання іншого жилого приміщення. Стягнути з відповідачів в солідарному порядку нанесену йому моральну шкоду в розмірі пять тисяч гривень та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та вказав, що відповідачі не проживають в будинку з весни 2015 року..

Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 є власником будинку № 9 по вул. Шевченка, в с. Клішківці, Хотинського району. Даний житловий будинок разом з належними до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями є приватною власністю позивача, так як належить йому на підставі свідоцтво на право на спадщину за законом від 05 лютого 2003 року, зареєстроване в БТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 16.02.2004 року.

В вказаному житловому будинку зареєстровані позивач та його сімя.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Конституції України, Житлового Кодексу України та Цивільного Кодексу України.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідність до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено та це вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16.03.2015 року за № 624 , про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 знятий з реєстрації проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 .Крім того позивачем в судовому засіданні визнано, що дійсно відповідачі не проживають в його господарстві.

Також судом встановлено, що в будинку зареєстровані неповнолітні діти, а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які не підлягають виселенню, у звязку з тим, що не встановлено в судовому та не надано до суду доказів, які б вказували на те, що в них є інше місце проживання.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовної вимоги , щодо виселення ОСОБА_2, ОСОБА_7, та неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 з будинку за адресою: вул. Шевченка,9 с.Клішківці Хотинського району Чернівецької області.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, заслухавши та дослідивши пояснення представника позивача, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка виникла внаслідок того, що позивач постійно перебуває у стресовому стані у позивача погіршилось самопочуття та із-за постійних сварок з відповідачем він за останній місяць змушений був декілька разів викликати працівників міліції для того щоб захистити свої законні права у користуванні своєю власністю.

Дані обставини стали джерелом негативних емоцій і переживань, що спричинили його моральні страждання та стали причиною погіршення емоційного стану його сімї.

Суд вважає, що своїми діями відповідачі нанесли позивачу моральну шкоду в розмірі 500 гривень.

Згідно ст.ст.23, 1167 ч.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 79, 81, 88, 209, 224, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_8