Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника на рішення апеляційного суду Донецької області від 27 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом до приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УОСК») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що 30 серпня 2013 року по вул. Готфейській у м. Маріуполі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2109», д/н НОМЕР_1, яким він керував, та автомобіля «АЗЛК-2140», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок ДТП пошкоджено його автомобіль, а йому завдано тілесні ушкодження у вигляді множинних дрібних шкірних ран обличчя, волосистої частини голови та травми правого ока.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 жовтня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Автомобіль «АЗЛК-2140» забезпечений за полісом № АС/6092851 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 серпня 2013 року у ПрАТ «УОСК».

У виплаті страхового відшкодування страховою компанією відмовлено з підстав, що повідомлення про ДТП не було здійснено безпосередньо страхувальником.

Посилаючись на те, що він повідомив ПрАТ «УОСК» про страховий випадок та надав документи на підтвердження розміру завданої шкоди, у зв'язку з чим відмова у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованою, позивач з урахуванням уточнень просив стягнути із ПрАТ «УОСК» на його користь страхове відшкодування у розмірі 23 710 грн; пеню за невиконання умов договору у розмірі 568, 09 грн; пеню за прострочення платежу у розмірі 1 326, 89 грн; інфляційні втрати у розмірі 2 745, 12 грн; вартість проведеної експертизи - 800 грн; кошти, сплачені за перебування пошкодженого автомобіля на штрафному майданчику - 200 грн; витрати на відновлення зору у розмірі 40 000 грн та 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 вересня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто із ПрАТ «УОСК» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 22 910 грн; витрати, пов'язані із проведенням оцінки транспортного засобу у розмірі 233, 92 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 27 листопада 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що 30 серпня 2013 року по вул. Готфейській у м. Маріуполі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2109», д/н НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_3, та автомобіля «АЗЛК-2140», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль позивача.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 жовтня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Автомобіль «АЗЛК-2140» забезпечений за полісом № АС/6092851 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 серпня 2013 року у ПрАТ «УОСК».

У виплаті страхового відшкодування страховою компанією відмовлено з підстав, що повідомлення про ДТП не було здійснено безпосередньо страхувальником.

Відмовляючи у задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що за змістом ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про

дорожньо-транспортну пригоду, місцезнаходження забезпеченого транспортного засобу та пошкодженого майна страховика має повідомляти особа, відповідальність якої застрахована, або відповідальна за завдану шкоду особа, а страхувальником ОСОБА_5 та винним у ДТП ОСОБА_4 такий обов'язок не виконано.

Із висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до п. п. 33.1.4. п. 33.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування

регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня

настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися зокрема зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують (п. 35.1. Закону).

Згідно п. п. 37.1.3., 37.1.4. п. 37.1. Закону, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 13 грудня 2013 року звертався до ПрАТ «УОСК» із повідомленням про ДТП, у заяві зазначав причини й обставини її настання, винну особу - водія забезпеченого транспортного засобу (а. с. 28, 33).

24 січня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «УОСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, що містить зміст майнової вимоги про відшкодування заподіяної шкоди та відомості на її підтвердження (а. с. 30-32).

Таким чином, потерпілий виконав покладені на нього п. п. 35.1., 37.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язки у відповідний до Закону порядок та строк.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Тобто, сам лише факт порушення страхувальником визначеного договором порядку повідомлення про настання страхового випадку за наявності повідомлення про настання такого випадку, не може бути підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.

У такому разі неповідомлення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, страховика про страховий випадок відповідно до ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить підставу для звернення страховиком із регресною вимогою до указаної особи (осіб) після виплати страхового відшкодування відповідно до п. 38.1. цього Закону.

З огляду на наведені положення та обставини справи обґрунтованість позовних вимог апеляційним судом не перевірена.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення апеляційного суду необхідно скасувати з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

На виконання вимог Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14 змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції судам, зокрема визначено територіальну підсудність справ, підсудних апеляційному суду Донецької області, - апеляційному суду Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», розпорядженням голови Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14 колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко