Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Суворова В.О., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_5 про поділ спільно нажитого майна подружжя та визнання права власності на ? частину майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_5 про поділ спільно нажитого майна подружжя та визнання права власності на ? частину майна посилаючись на те, що з 09 листопада 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 23 грудня 2010 року. Під час перебування у шлюбі ними було розпочато будівництво будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1, яка належить відповідачу. На закупівлю будівельних матеріалів та на оплату будівельних робіт використаних при будівництві садового будинку, позивачем та відповідачкою були витрачені кошти з їх спільного сімейного бюджету.

Виходячи з розміру вартості робіт та будівельних матеріалів, які були використанні при будівництві вищезазначеного садового будинку та з урахуванням положень цивільного законодавства України, позивачка вважає, що має право на отримання компенсації їх у сумі 148224,50 грн.

Уточнивши свої позовні вимоги ОСОБА_4 просила суд стягнути на свою користь з відповідача грошову компенсацію в сумі 148224,50 грн. за вартість будівельних матеріалів та будівельних робіт використаних при будівництві садового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути судові витрати понесені нею за період розгляду справи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2012 року призначено по справі будівельно-техінчну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2012 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на земельну ділянку площею 0,060 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від12 лютого 2015 року по справі призначено судово будівельно-техінчну експертизу, провадження по справі зупинено

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в сумі 148224,50 грн. за вартість будівельних матеріалів та будівельних робіт використаних при будівництві садового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 1711,35 грн., витрат по оплаті за проведення експертизи у розмірі 2509,20 грн. та витрати по сплаті вартості виготовлення технічного паспорту у розмірі 300,00 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2007 року по 23 грудня 2010 року. Шлюб було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2010 року по справі №2-13929/10.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого 07 травня 2007 року, був власником земельної ділянки площею 0,060 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданого 06 квітня 2012 року, власником земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2), розташованої за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору дарування від 16 березня 2012 року є ОСОБА_7.

На вищезазначеній земельній ділянці розташований садовий будинок, який згідно технічного паспорту, виготовленого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 17 жовтня 2014 року, складається з: тераси пл. 22,3 кв.м., передпокою пл. 22,8 кв.м., сан. вузлу пл. 3,9 кв.м., літньої житлової пл. 9,6 кв.м., літньої житлової пл. 9,6 кв.м., усього 68, 2 кв.м.

Будівництво зазначеного садового будинку позивач та відповідач почали ще під час сумісного проживання, на закупівлю будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт, використаних при будівництві садового будинку, були витрачені кошти з їх спільного сімейного бюджету.

Заперечуючи проти задоволення позову, сторона відповідача зазначала, що позивачкою не доведено належним чином придбання саме нею будівельних матеріалів та їх використання безпосередньої на будівництво садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За клопотанням позивачки, судом було призначено у справі будівельно-технічну експертизу, за результатами проведення якої отримано висновок № 968 від 28.05.2015 р., у якому на запитання суду, експертом було надано відповідь, що за результатами проведених досліджень, можливо припустити, що будівництво садового будинку АДРЕСА_1 розпочато в кінці 2009 року на початку 2010 року.

Крім того, позивачкою надавались до суду копії квитанцій та накладних з придбання будівельних матеріалів починаючи з січня 2010 року.

Надаючи свої пояснення та заперечуючи проти задоволення позову, сторона відповідача не надала суду жодного підтвердження своїм запереченням, у зв'язку з чим суд вважає їх безпідставними та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, суд обгрунтовано вважав, що будівництво садового будинку за адресою: АДРЕСА_1, було розпочато під час шлюбу позивачки та відповідача, у зв'язку з чим закупівлі будівельних матеріалів та оплата будівельних робіт проводились за кошти спільного сімейного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги докази, які свідчать про час набуття позивачкою та відповідачем будівельних матеріалів, районний суд правильно дійшов висновку що дійсно, вони відносяться до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до п 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) передбачено ст. 63 СК України.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві сумісній власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Між сторонами не існувало ні договору про розподіл майна, ні шлюбного контракту, тому суд обгрунтовано визнав, що майно, яке є предметом цього спору належить сторонам в рівних частках - кожному по 1/2 частині.

Стаття 71 СК України регламентує, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом не було встановлено жодної істотної обставини для того, що б провести розподіл спільного майна подружжя інакше, ніж у відповідності до ст.71 СК України.

Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності . Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Частиною 4 ст. 71 СК України також визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р., поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №968 від 2805.2015 р., вартість робіт та будівельних матеріалів, які використовувались при будівництві садового будинку АДРЕСА_1, на дату проведення експертизи становить 296449,00 грн.

Таким чином вартість 1/2 частини вищезазначених будівельних робіт та матеріалів становить 148224,50 грн.

На підставі вищевикладеного, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 148224,50 грн. вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт використаних при будівництві садового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є обґрунтованими, доведеними, у зв'язку з чим такими, що підлягають задоволенню.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апелянта на неправильне застосування судом норм матеріального права (ст. 364 ЦК України), відсутність згоди відповідача на присудження грошової компенсації замість частки у праві сумісної власності та невнесення на депозитний рахунок грошової суми, неправильне визначення судом спірних правовідносин стосовно будинку, на який право власності набуто третьою особою як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.О. Суворов

І.А. Артеменко