РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/92/15-ц

Провадження № 2/643/1328/15

09.02.2015 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

при секретарі - Бахметьєвій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідницький інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувшись до суду з вищевказаним позовом і посилаючись на порушення своїх трудових прав, після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача: заборгованість по заробітній платі в розмірі - 17084грн.88коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі - 2703,00грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, порушенні нормальних життєвих зв'язків, вимушеності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У судовому засіданні позивач позов підтримала і просила його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Представник відповідача Сумська О.М. в судовому засідання позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідницький інститут радіотехнічних вимірювань» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 14761,00грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 1324,50грн. В іншій частині позовних вимог просила відмовити з підстав викладених у запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11 листопада 1981 року по 25 листопада 2014рік працювала в Публічному акціонерному товаристві «АТ Науково-дослідницький інститут радіотехнічних вимірювань» /а.с. 8/.

25 листопада 2014року ОСОБА_1 було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП Укарїни, про що був виданий наказ № 149-к від 25.11.2014року.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При звільненні, розрахунку з позивачем проведено не було, про що не заперечує і відповідач.

Відповідно до довідки № б/н від 09.02.2015року, виданої ПАТ «АТ Науково-дослідницький інститут радіотехнічних вимірювань», підприємство має заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 з липня 2013року по грудень 2014 року в сумі 14761,00 грн., а не як зазначає позивач 17084грн.88коп.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 14761,00 грн., відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п.п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Середньоденна заробітна плата = сума нарахованої заробітної плати поділити на кількість робочих днів.

Суд не погоджується ані з розрахунком розміру середньоденної заробітної плати позивача, ані відповідача та дійшов до висновку про те, що визначений позивачем та відповідачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає фактичним обставинам справи та підрахунок його здійснено без урахування вимог чинного законодавства.

Так, відповідно до матеріалів справи: середньоденна заробітна плата: 1347,73+1031,30= 2379,03/18 = 132,17 гри.

Кількість робочих днів затримки: 19 робочих днів.

Сума затримки виплати заробітної плати = середньоденна заробітна плата х кількість робочих днів затримки.

Отже, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати = 132,17 х 19 складає 2511,23 грн.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку по заробітній платі в розмірі 2511,23 грн.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного.

Обґрунтовуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди, позивач посилалася на те, що у зв'язку з невиплатою відповідачем заробітної плати, вона зазнала душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому просила стягнути з відповідача 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заперечуючи проти позву в цій частині, відповідач зазначав, що доказів, якими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не надано.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Ураховуючи те, що внаслідок невиплати позивачу заробітної плати, остання зазнала моральних страждань, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди та з урахуванням принципів розумності та справедливості суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 56, 58, 59, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України, ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідницький інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі - 14761,00грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі - 2511,23грн. та моральну шкоду в розмірі - 500 грн., а всього: 17772,23грн. /сімнадцять тисяч сімсот сімдесят дві гривні/ 23коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідницький інститут радіотехнічних вимірювань» в дохід держави судовий збір в сумі - 243грн.60коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Т.М.Довготько