РІШЕННЯ

Іменем України

15.05.2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Шеремети Ю.С.

при секретарі - Каленчук М.А.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Сторони уклали шлюб 27 жовтня 2002 року, зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис за № 3229. У шлюбі народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

30.05.2014 позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сімейне життя не склалось у зв'язку з невідповідністю характерів та різними поглядами на життя, відсутнє взаєморозуміння, протилежні вподобання, що відобразилось на їхніх відносинах та призвело до неможливого спільного проживання в якості однієї сім'ї. Сімейні відносини припинені ще в березні 2014р. і з цього часу з відповідачкою разом не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Наміру миритись позивач не має, просить укладений з відповідачкою шлюб розірвати, так як він носить формальний характер.

У судовому засіданні 15.05.2015 позивач позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, та доповнив,що з квітня 2014р. винаймає квартиру, де проживає однією сім'єю з ОСОБА_4, з якою разом чекають на народження спільної дитини. Судом вже надавався термін на примирення строком на 4 місяці, який закінчився ще в січні 2015р. З січня до сьогоднішнього дня пройшло вже майже 5 місяців, однак вони не примирились, і наміру примирятись у нього не має, оскільки жодних почуттів до відповідачки у нього немає. За більше ніж рік часу вони з відповідачкою бачились лише 2-4 рази. Окрім того, в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа про поділ спільного майна подружжя, з таким позовом в січні 2015р. звернулась сама відповідачка, що на його думку також свідчить також про те, що їхній шлюб існує формально. Шлюб з відповідачкою суперечить його інтересам, оскільки він не може узаконити свої відносини з ОСОБА_4 Просить шлюб розірвати.

Відповідачка в судовому засіданні 15.05.2015 пояснила, що вона з позивачем проживали однією сім'єю близько 11 років, в них були хороші відносини, планували другу дитину, їздили разом відпочивати. З лютого 2014р. їхні відносини почали погіршуватись, чоловік перестав приходити ночувати додому, що призвело до того, що 06.03.2014р. позивач зібрав свої речі та взагалі пішов з дому. В подальшому їй стало відомо, що її чоловік проживає з іншою жінкою - ОСОБА_4 З того часу вони бачились лише декілька разів, термін який суд давав на примирення, а саме 4 місяці жодних позитивних результатів не дав. Пояснила, що кохає свого чоловіка та хоче зберегти сім'ю, щоб їхній син виховувався в повноцінній сім'ї. Підтвердила, що справді звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, для того, щоб хоч якесь майно залишилось їхньому синові. Заперечувала щодо розірвання шлюбу.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 27.10.2002 (актовий запис №3229), виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 28.05.2014.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду в травні 2014р., протокольною ухвалою суду 17.09.2014 (суддя Гулієва М.І.) сторонам надавався строк на примирення терміном на 4 місяці (а. с. 36). Справа була призначена до розгляду на 12.01.2015.

Однак, у зв'язку з перебуванням судді Гулієвої М.І. на тривалому лікарняному, позивач тричі звертався з заявами про передання даної справи іншому судді у зв'язку з тим, що примирення між сторонами не можливо, у нього є інша жінка, яка є вагітною та з якою він бажає створити сім'ю (а. с. 40, 43, 44).

З довідки №579/4236 виданої Міським комунальним клінічним пологовим будинком №1 вбачається, що цивільна дружина позивача - ОСОБА_4 перебуває у стані вагітності. (а.с. 49, 76).

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім"ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України).

Загальна декларація прав людини, а саме ч. 2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а згідно ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Суд враховує і те, що справа про розірвання шлюбу перебувала у провадженні Франківського районного суду м. Львова з травня 2014 року, сторонам надавався термін для примирення в чотири місяці, однак жодних дій щодо збереження шлюбу сторони не вчинили, відносини між подружжям не змінилися, сторони не примирилися, проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, позивач втратив почуття любові до відповідачки та в суді наполягав на розірванні шлюбу.

Судом розглядалось питання про надання сторонам нового строку на примирення, однак позивач категорично заперечував, щодо надання такого.Окрім того, позивач проживає з іншою жінкою ОСОБА_4, яка чекає від нього дитину, та хоче створити з нею нову сім'ю. Шлюб з відповідачкою суперечить інтересам позивача, оскільки він втратив почуття любові до відповідачки, такий шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя та примирення є неможливим та позбавляє можливості позивача укласти шлюб з жінкою, з якою фактично проживає, тому такий слід розірвати.

Зважаючи на те, що позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачкою, а примусове примушування подружжя до збереження шлюбу, суперечить моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку про те, що у справі є підстави достатні для задоволення позову.

Суд бере до уваги пояснення позивачки, щодо наявності почуттів до позивача та бажання зберегти сім'ю, однак оцінює як таке, що не дає підстав для збереження шлюбу, оскільки позивач не бажає перебувати у шлюбі з відповідачкою, а примушування подружжя до збереження шлюбу, суперечить моральним засадам суспільствавиходячи із змісту ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України.

Окрім того, судом враховані надані позивачкою характеристики дитини (а. с. 22-24) та суд погоджується з доводами відповідачки, що дитина повинна виховуватись у повноцінній сім'ї, однак, наявність у подружжя неповнолітньої дитини не може слугувати підставою для відмови у розірванні шлюбу, оскільки, це суперечить нормам чинного сімейного законодавства України.

Відповідно до ст.ст.104-105 СК України шлюб може припинятися внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з них.

Керуючись ст.ст.10,11,60,169,197 ч.2, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.104-105, 112 Сімейного кодексу України , суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 27 жовтня 2002 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис за № 3229.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до Франківського відділу РАЦС для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Шеремета Ю.С.