У Х В А Л А

8 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 червня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 10 червня 2015 року залишено без змін.

У листопаді 2015 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 серпня 2015 року з підстав, передбачених частинами 1, 4 ст. 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 41, 58, 224 ЦК Української РСР (1963 року), статті 235 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норми матеріального права - частини 1 статті 201, частини 3 статті 203 та статті 235 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав, заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2014 року, від 13 липня 2011 року, від 18 червня 2014 року, ухвалу Верховного Суду України від 5 листопада 2008 року та постанову Верховного Суду України від 14 листопада 2012 року, в яких, на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні вимог про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, виходив з того, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме він виступив покупцем в оспорюваному договорі купівлі-продажу від 25 квітня 2000 року.

Разом з тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалах від 5 листопада 2008 року, 13 липня 2011 року та 17 лютого 2014 року виходив з доведеності позовних вимог, судами встановлено, що обов'язки покупців за договорами купівлі-продажу виконано позивачем.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок, зроблений судом у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 14 листопада 2012 року, на яку посилається заявник.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання правочину удаваним та визнання права власності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк