Провадження № 2/522/1974/15
Справа 522/1722/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Івченка В.Б.,

при секретарі - Січінава М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження угоди в кредитному договорі недійсною у зв'язку із порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про третейські суди»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження угоди в кредитному договорі недійсною у зв'язку із порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про третейські суди», мотивуючи свої вимоги тим, що 02.04.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений Кредитний договір №665/Ф03.14/75 про надання кредиту на суму 149980 доларів США. Укладаючи вищезазначений договір позивач мав на меті отримання кредиту, повернення його в термін з виплатою відсотків згідно з умовами Договору, враховуючи те, що цей Договір укладений з дотриманням законодавства, що є істотною умовою Договору. При цьому він не збирався доводити справу до судового розгляду тим більше розглядати справу в Третейському суді. Про термін «Третейський суд», відповідачем як компетентним учасником угоди йому роз'яснено не було. Підписуючи договір позивач фактично не мав вичерпну інформацію про те, що даний пункт Договору є третейською угодою, і якби йому було відомо до чого цей пункт зобов'язує, він би не підписав такий Кредитний договір. Позивач вважає, що підписував даний договір під впливом омани. Укладений Кредитний договір є договором публічного типу, а це означає - пункт 6.2, що містить третейські застереження, був доданий Кредитором за своєю ініціативою, без права позивача вносити пропозиції за змістом даних пунктів.

Відповідач також істотно порушив ст.12 Закону України «Про третейські суди», не включивши до Договору Регламент Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських банків, який є невід'ємною частиною третейської угоди.

Тобто, при укладанні вищезазначеного Договору, що містить такий пункт, волевиявлення позивача не було вільним з причин відсутності повної та достовірної інформації про третейську угоду і не відповідало його внутрішній волі і так само він не розраховував на настання таких правових наслідків угоди.

У зв'язку з вищезазначеним відповідач позбавив можливості позивача захищати свої прва в державному суді з правом вибору територіальності і підсудності, у тому числі по місцю його мешкання у відповідності за ст.110 ЦПК України, поклав на нього додатковий фінансовий тягар, у зв'язку зі сплатою завеликого третейського збору у розмірі 20998,86 грн., необхідністю виїзду до м. Києва для участі в засіданні Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків за власні кошти і з втратою особистого часу.

Крім того, відповідачем були порушені права споживача банківських послуг, п.6.2 Кредитного договору суперечить ст.55 Конституції України, якою гарантовано захист прав і свобод людини і громадянина судом.

Пункт 6.2 Кредитного договору слід вважати нікчемним, оскільки відповідно до ст.228 ЦК України, він є таким, що порушує публічний порядок, а саме такий, що спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. Як такі що порушують та обмежують право передбачене ч.1 ст.55 Конституції України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав та просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовну заяву позивача не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав викладених у запереченнях наданих до суду.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом в судовому засіданні встановлено, що 02.04.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту №665/Ф03.14/75, відповідно до п.1.1 якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 149980 доларів США, зі сплатою 13,5% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього Договору, що є невід'ємною його частиною, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 01.04.2013 року.

Відповідно до п.6.1 Договору Кредиту, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в звязку з укладанням та виконанням положень цього Договору вирішується шляхом переговорів між Сторонами на рівні їх уповноважених представників.

Відповідно до п.6.2 Договору Кредиту, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись п.5 Закону України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійного діючого Третейського суду при Асоціації українських Банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або ОСОБА_2 у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських Банків до Регламенту діючого Третейського суду при Асоціації українських Банків, у відповідності до Регламенту Постійно діючого Третейського суду про Асоціацію Українських Банків.

Відповідно до п.7.3 Договору Кредиту, цей Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Як вбачається з копії Договору Кредиту, Договір був підписаний його сторонами та набрав чинності з 02.04.2008 року.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про третейський суд», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Тобто, ст.5 Закону спростовує посилання позивача, що його права обмежені у захисті порушеного права в суді загальної юрисдикції з правом вибору по територіальності і підсудності.

Позивачем також не надано суду жодного доказу в підтвердження того, що при підписанні Договору Кредиту на його вимогу про роз'яснення правового змісту третейської угоди та правових наслідків укладення такого договору, відповідачем було відмовлено у такому роз'ясненні, з чого можливо зробити висновок, що на момент укладання Договору сторони дійшли згоди з усіх істотних умов угоди, та в момент підписання договору були додержані вимоги ст.203 ЦК України.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про третейські суди» (в редакції від 14 квітня 2006 року, що була чинною на момент укладення кредитного та іпотечного договорів), третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди; якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди; третейська угода укладається у письмовій формі; третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угодив або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує; посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору; у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною; недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження; третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Тобто, ст. 12 Закону України «Про третейські суди» (в редакції від 14 квітня 2006 року, що була чинною на момент укладення кредитного та іпотечного договорів) визначено підстави для визнання третейської угоди та, як її різновиду, третейського застереження, недійсними.

Позивач погодився з укладенням кредитного та іпотечного договору на вказаних у договорі умовах, у т.ч. щодо третейського розгляду спорів, які можуть виникнути у зв'язку із виконанням вказаних договорів, про що свідчить його підпис.

Що стосується доводів позивача стосовно того, що даний спір є спором про захист прав споживача, то такі доводи не можуть бути прийняті судом до уваги, враховуючи наступне.

Як було надано роз'яснення у п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» а саме, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» банк не є споживачем. Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених ст.17ЦПК України, не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним із способів реалізації права своїх прав та інтересів.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про третейські суди», Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; Законом N

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Тобто, ст.6 Закону передбачає виключний перелік справ, розгляд яких Третейським судом виключається.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи те, що під час укладання 02.04.2008 року Договору Кредиту №665/Ф03.14/75, були дотриманні вимоги чинного законодавства України, діючого на момент укладання, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов Договору, про що свідчить їх підпис, бажали реального настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача - відсутні.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України 203, 215 ЦК України, Законом України «Про Третейські суди», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» про визнання третейського застереження (угоди в кредитному договорі недійсною у зв'язку із порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про третейські суди» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк - з дня проголошення рішення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси Івченко В.Б.