АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1329/15 Справа № 203/4788/14 Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що від 03.02.2014 року він працює у відповідача на різних посадах. Протягом роботи позивачу систематично не сплачується заробітна плата, заборгованість по якій за період від лютого по жовтень 2014 року складає 35 478,20 грн. Крім того, порушення прав позивача, що полягає у невиплаті йому заробітної плати, заподіяло йому моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд (з урахуванням уточнень) стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 35 478,20 грн., а також 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, та витрати на правову допомогу в сумі 6000,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.02.2014 року за наказом № 8 позивача було прийнято на посаду менеджера з регіонального розвитку. При цьому наказом було визначено розмір заробітної плати позивача, з якою останній ознайомився і погодився.

26.05.2014 року відповідачем було видано наказ № 34-ОС про переведення позивача на посаду начальника відділу регіональних продаж Дніпропетровського регіону. Цим наказом також було визначено розмір заробітної плати позивача, з якою останній ознайомився і погодився.

22.07.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням від 05.08.2014 року.

05.08.2014 року відповідачем було видано наказ № 52-ОС про звільнення позивача за власним бажанням.

20.08.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про направлення його трудової книжки поштою за адресою: АДРЕСА_1.

02.09.2014 року відповідачем за вказаною адресою було направлено трудову книжку, проте її було повернуто з позначкою листоноші "за закінченням строку зберігання".

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність перед ним заборгованості по заробітній платі. Крім того, відповідач надав належні письмові докази, які свідчать про відсутність такої заборгованості, а саме: касовий чек від 11.06.2014 року про сплату позивачу заробітної плати в сумі 8 532,00 грн., довідка № М-000000051 від 10.11.2014 року про доходи позивача за час роботи у відповідача, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за ІІ квартал 2014 року (Форма №1ДФ). Суд встановив, що письмові докази відповідають змісту наказу № 8 від 03.02.2014 року, наказу № 34-ОС від 26.05.2014 року та штатних розкладів, у яких було визначено розміри заробітної плати позивача. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини по справі, перевіривши доводи сторін та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що згідно домовленості між позивачем та відповідачем щомісячна заробітна плата (ставка) повинна була складати 4000,00 грн. Однак, відповідно до наявної в матеріалах справи заяви позивача від 03.02.2014 року останнього було прийнято на роботу на посаду менеджера з регіонального розвитку на 0,5 окладу. При цьому, у своїй заяві позивач зазначив, що він ознайомлений, зокрема з умовами праці та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Укладення трудового договору між позивачем та відповідачем підтверджується наказом про прийняття на роботу № 8 від 03.02.2014 року. Згідно зазначеного наказу оклад (тарифна ставка) позивача складав 775,00 грн. Підписом позивача в наказі про прийняття на роботу № 8 від 03.02.2014 р. підтверджується ознайомлення позивача зі змістом зазначеного наказу та розміром заробітної плати.

Згідно заяви позивача від 26.05.2014 р. та наказу відповідача про переведення на іншу роботу № 34-ОС від 26.05.2014р. позивача було переведено на посаду начальника відділу регіонального збуту Дніпропетровського регіону та встановлено оклад в розмірі 1850,00 грн. З зазначеним наказом позивач був ознайомлений, що підтверджується його підписом на наказі відповідача № 34-ОС від 26.05.2014р.

Враховуючи зазначене, доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем про розмір заробітної плати у 4000,00 грн. суду не надано.

Безпідставними є доводи апелянта щодо вини відповідача про не повернення позивачу трудової книжки, оскільки в день звільнення, 05.08.2014 р., позивач не з'явився для отримання трудової книжки та здійснення кінцевого розрахунку. З урахуванням зазначеного відповідачем на адресу позивача було направлено лист №45 від 05.08.2014 року, згідно якого відповідач повідомляв про звільнення позивача відповідно до його заяви від 22.07.2014 року. Крім цього, відповідачем було вказано адресу та період часу для отримання трудової книжки та здійснення кінцевого розрахунку, а також зазначено, що неотримання трудової книжки та здійснення кінцевого розрахунку в день звільнення відбулося з вини позивача.

На заяву позивача від 20.08.2014 р. про відправлення відповідачем трудової книжки позивачу 02.09.2014 року трудову книжку було надіслано поштою на зазначену позивачем адресу. Однак, зазначене поштове відправлення повернулося відповідачеві з відміткою "за закінченням строку зберігання".

Таким чином, під час звільнення позивача відповідачем було повністю дотримано положення КЗпП України та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова