АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживачів, стягнення інфляційних витрат, 3% річних, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у липні 2015 року.

Зазначала, що 29.01.2014 року між нею та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», був укладений договір банківського вкладу «З любов'ю, VAB! «Піврічний» № 733753/2014 на суму 12 000,00 доларів США, з відсотковою ставкою 12% річних, строком на 13 місяців. Вказаний договір було розірвано та згодом на тих же умовах на ту ж суму був укладений договір банківського вкладу «З любов'ю, VAB! «Піврічний» № 752772/2014. В той же день між сторонами укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат», згідно якого банк зобов'язався повертати зараховані на рахунок грошові кошти та сплачувати відсотки за їх користування в розмірі 0,1% річних. У серпні та вересні 2014 року позивач зверталась до банку з вимогами про повернення відсотків та депозиту, натомість належні їй кошти остаточно були виплачені відповідачем у лютому 2015 року. У зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань, на підставі ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 5 000,00 грн. моральної шкоди, 38 241,90 грн. - інфляційних втрат та 3% річних в сумі 3 543,94 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" на користь позивача 3% річних в розмірі 3543,94 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення 3% річних в розмірі 3543,94 грн. сторонами не оскаржено, а тому, у відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що 26.02.2014 року між позивачем та ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», був укладений договір банківського вкладу «З любов'ю, VAB! «Піврічний» № 752772/2014 (у доларах США) на суму 12 000,00 дол. США, з відсотковою ставкою 12 % річних, з датою вимоги 26.03.2015 року.

На виконання п. 1.2, згідно якого банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу НОМЕР_1, на який банк перераховує нараховані проценти за збереження вкладу та може бути перерахований вклад по закінченню строку дії, 26.02.2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_1.

Згідно п. 1.2 грошові кошти, що обліковуються на рахунку на вимогу, є вкладом на вимогу до виплат.

03.03.2014 року ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору банківського вкладу № 752772/2014 від 26.02.2014 року з 02.04.2014 року.

27.08.2014 року, 12.09.2014 року, 29.09.2014 року, 08.10.2014 року позивач зверталась до відповідача з заявами про повернення коштів з поточного рахунку за договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат».

Проте належній їй кошти виплачувались відповідачем частинами, що підтверджується заявами на видачу готівки, що містяться на аркушах справи 21-34.

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_2 зазначала, що залишок коштів за договором банківського вкладу був виплачений 12.02.2015 року, а тому враховуючи неналежне виконання банком взятих на себе зобов'язань, на підставі ст. 625 ЦК України просила суд стягнути з відповідача на її користь інфляційні витрати, 3 % річних та моральну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції зазначав, що оскільки між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються договором та Книгою п'ятою Цивільного Кодексу України - Зобов'язальне право, нормами якої стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено, підстави для задоволення позову в цій частинів відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року роз'яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Правовідносини сторін регулюються договором банківського вкладу та вищезазначеною книгою ЦК України, якими стягнення моральної шкоди за неналежне виконання умов договору банківського вкладу не передбачено.

Отже, відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ст. 1167 ЦК України, як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вищевказана стаття регулює позадоговірні (деліктні) відносини. Правовідносини сторін випливають з договірних відносин.

Згідно із ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Договором банківського вкладу не було передбачено відшкодування моральної шкоди.

За правилами ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» право споживачів на відшкодування моральної шкоди виникає тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

У справі не встановлено обставин, з якими закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди, а тому посилання апелянта на ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» колегія суддів вважає необґрунтованим.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат з огляду на наступне.

Інфляція це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді в порівнянні з базовим.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Установивши, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову

Крім того, загальновідомим є той факт, що Постановою правління Національного банку України №733/БТ від 20.11.2014 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію, а постановою правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 року в Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відкликано банківську ліцензію та розпочату процедуру ліквідації банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації припиняється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга в собі не містить.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: