Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа №723/3062/14-ц
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

19 лютого 2015 року Сторожинецький районний суд

Чернівецької області

в складі головуючої судді Дячук О.О.

при секретарі Яворській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,зазначивши, що 11 вересня 2011 році між ним та відповідачем, який є його сином, був укладений договір дарування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1. Даний договір був посвідчений державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори Хоміцькою Н.Г.

Після смерті його дружини він вирішив скласти заповіт на сина - ОСОБА_2, оскільки він вже на той час був людиною похилого віку, потребував допомоги та догляду. Тому, домовився із сином, відповідачем по справі, що складе на нього заповіт, яким заповість йому вказаний вище житловий будинок, а син за це буде доглядати за ним, допомагати йому по господарству, забезпечувати продуктами харчування, необхідними предметами для існування.

Будучи малограмотною особою, юридично не освіченою, він погодився на такі умови і повністю поклався на сина Надав сину всі документи для того, щоб він звернувся до нотаріуса і нотаріус допоміг скласти заповіт.

Пізніше син прийшов і сказав, що він був у нотаріуса, нотаріус підготував всі документи, треба поїхати і їх підписати. Вони приїхали до нотаріуса, нотаріус спитав , що хоче зробити, і він відповів, що хоче заповісти сину будинок, а він має доглядати. Нотаріус сказав, що підготував документи і дав йому підписати, він їх підписав, тому що довіряв своєму сину та нотаріусу. Він є людиною похилого віку, погано бачить, а крім того, не володіє добре українською мовою, то не дуже зрозумів, що підписав.

Після підписання документів у нотаріуса, він продовжував проживати у вказаному буднику і проживає в ньому і зараз.

Спочатку син трохи допомагав йому. Але пізніше, він перестав допомагати, почав з ним сваритись, вимагати, щоб продали будинок його другої дружини, тому що йому потрібні були кошти. В цих сварках син йому сказав, що він подарував йому будинок і тому він тут хазяїн і він зможе в будь-який час продати будинок. Тоді він пішов до нотаріуса, де підписувались документи, і нотаріус йому підтвердив, що дійсно було укладено договір дарування будинку. Про те, що був укладений договір дарування йому стало відомо у 2012 році.

03 липня 2014 року між ним та сином в черговий раз виникла сварка. Син погрожував побиттям. З приводу цих погроз, він звернувся із заявою до Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області, щоб там розібрались і покарали сина за погрози. Дільничним інспектором міліції СДІМ Сторожинецького РВ УМВС України в Чернівецькій області по даному факту була проведена перевірка за результатами якої було припинено подальший розгляд даного повідомлення в зв'язку з тим, що в даній події відсутні ознаки кримінального правопорушення. Про це його було повідомлено письмово листом від 08.07.2014 року. Пізніше він отримав копію висновку про результати розгляду його звернення від 07 липня 2014 року.

Вже після всіх цих сварок, йому стало зрозуміло, чому син поводився так, нібито він хазяїн в цьому домі, оскільки, як йому пояснили, він дійсно є хазяїном будинку на підставі договору дарування.

Але наміру укладати договір дарування житлового будинку у нього не було він хотів укласти тільки заповіт, щоб будинок після його смерті відійшов повністю сину, оскільки у нього є ще дві дочки, а син його обманув.

Безоплатна передача його будинку синові, за умови усвідомлення правових наслідків була б з його сторони нелогічним та абсурдним поступком. оскільки крім цього будинку, він більше не має ніякого нерухомого майна. А тому, розуміючи, що він вже є людиною похилого віку, такою, що потребує стороннього догляду, не уклав би договір дарування єдиного майна, що у нього, оскільки б залишився фактично проживати на вулиці.

З огляду на викладене, він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

В даному випадку його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, оскільки він мав намір скласти заповіт на сина, наміру дарувати йому будинок у нього не було.

Під час підписання договору дарування житлового будинку переклад тексту правочину чи на російську чи на румунську мову йому не робився, хоча повинен був бути зроблений, оскільки він не володіє українською мовою, щоб зрозуміти значення складеного документу.

Враховуючи все вище викладене, вважає, що суд повинен визнати недійсним договір дарування житлового о будинку, укладений між ним та його сином, ОСОБА_2, оскілки під час його укладення він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки син ввів його в оману і замість заповіту, ним був підписаний договір дарування.

В судове засідання позивач та представник позивача повторно не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені.

Відповідно до ст.207 ч. 1 п. 3 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності

Керуючись ст.207 ч. 1 п. 3ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,- залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи , яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали .

Суддя: