Справа № 758/2584/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

12 травня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В. В. , за участю секретаря Шабатин Н.А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 05.06.2004 р. по 23.05.2013 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та не несе додаткових витрат на її утримання. Дитина проживає разом із позивачем, постійно хворіє, має діагноз: гострий розлад травлення, гайморит, трахеїт. Син потребує постійного лікування, особливого догляду та оздоровлення, в зв'язку з чим, позивач несе додаткові витрати на дитину. Так, 01.07.2014 р. на оздоровлення дитини позивачем було витрачено 12 000 грн., які складаються з оплати путівки на море. В зв'язку з цим, просить суд стягнути з відповідача понесені додаткові витрати, пов'язані з лікуванням дитини у розмірі 6 000 грн.

До початку судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності та вказала, що позов підтримує з викладених в ньому підстав, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 21).

На виконання вимог ч. 3 ст. 122 Цивільно процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 15), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Згідно ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик та телеграми зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи - відповідача. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином.

Відповідач в судові засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, в судове засідання відповідач викликався судовою повісткою зі зворотнім повідомленням на 15.04.2014 р., 12.05.2014 р. (а.с. 20, 24-26, 28, 30-32).

У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України).

Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі.

Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, з 05.06.2004 р. по 23.05.2013 р. позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, про що свідчить свідоцтво про одруження від 05.06.2004 р., НОМЕР_1, актовий запис № 326, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, НОМЕР_2, актовий запис № 1708, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві 21.02.2005 р. (а.с. 3). Відповідач є батьком дитини, що знаходиться на утриманні позивача.

23.05.2013 р. шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується Рішенням Подільського районного суду м. Києва (а.с. 5).

Згідно заключення лікаря, син сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має діагноз: гострий розлад травлення, гайморит, трахеїт (а.с. 6-8).

01.07.2014 р. з метою оздоровлення дитини позивачем було придбано путівку за що позивач сплатила 12 000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 9).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні положення містяться і в ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття присуджуються на користь того з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтями 180 - 181 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду.

Сімейним кодексом України передбачено участь батьків у додаткових витратах на дитину.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пунктом18 Постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Таким чином, додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

У своїй позовній заяві щодо призначення додаткових витрат на утримання дитини, зазначила, що відносить до таких витрат кошти понесені на оздоровлення дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано докази понесення додаткових витрат на дитину, всього позивачем було понесено додаткові витрати на дитину на суму 12 000 грн. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, оскільки батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, а такий обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину в розмірі 6 000 грн.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. ст. 27 - 30 цивільно-процесуального кодексу (надалі за текстом - ЦПК України) засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Враховуючи положення ст. ст. 81, 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 181 - 182, 184, 191, 195 СК України, ст. ст. 3-15, 57-58, 60, 79, 81, 88, 209, 212 - 215, 218, 223-233, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (відповідно до довідки Міністерства доходів та зборів від 06.03.2015 р., надати реєстраційний номер облікової картки вказаної особи не є можливим з причин, що боржника неможливо однозначно ідентифікувати) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (відповідно до довідки Міністерства доходів та зборів від 06.03.2015 р., надати реєстраційний номер облікової картки вказаної особи не є можливим з причин, що боржника неможливо однозначно ідентифікувати) суму понесених додаткових витрат на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень;

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (відповідно до довідки Міністерства доходів та зборів від 06.03.2015 р., надати реєстраційний номер облікової картки вказаної особи не є можливим з причин, що боржника неможливо однозначно ідентифікувати) в дохід держави 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок судового збору;

Рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії;

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленого ЦПК України;

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення;

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя В. В. Гребенюк