Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі кредитного договору від 27 грудня 2006 року ОСОБА_3 отримав у банку кредит у розмірі 156 тис. 500 грн на строк до 27 грудня 2008 року зі сплатою 20 % річних за його користування. У рахунок забезпечення виконання боржником зобов'язання за кредитним договором 27 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 укладено договір поруки. Крім того, 20 жовтня 2010 року укладено договір поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» і публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»). Посилаючись на те, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належно не виконує, унаслідок чого утворилась заборгованість із повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх користування, яка станом на 02 квітня 2013 року складає 272 тис. 581 грн 09 коп., а також з огляду на те, що відповідачі добровільно не погоджуються сплачувати суму заборгованості, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» повністю.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з інших підстав: в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у сумі 66 тис. 989 грн 74 коп. - провадження в справі закрито, в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 01 лютого 2010 року до 02 квітня 2013 року та в частині стягнення пені - відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Установлено, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року в частині стягнення зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2006 року, стягнуто зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 01 лютого 2010 року складає 122 тис. 172 грн 42 коп, в тому числі й заборгованість за кредитом у розмірі 66 тис. 989 грн 74 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і закриваючи провадження в справі в частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення зі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у сумі 66 тис. 989 грн 74 коп., суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що існує судове рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту в розмірі 66 тис. 989 грн 74 коп., тому стягнення цієї ж самої суми є подвійним стягненням, що є неприпустимим.

Ухвалюючи рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення процентів за користування кредитом та пені, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки банком реалізовано право на стягнення заборгованості за кредитним договором, а також строк дії договору припинився 27 грудня 2008 року, то припинилися і договірні зобов'язання, які виникли між сторонами, тому відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом та неустойки. Позовні вимоги про стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України позивачем не заявлялись.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильно встановлені фактичні обставини справи, що полягає у неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи (стаття 309 ЦПК України).

Установлено, що 27 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді поновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування 156 тис. 500 грн на строк до 27 грудня 2008 року зі сплатою 20 % річних за користування кредитом.

28 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків боржника в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки, за яким поручитель надав поруку за виконання боржником умов кредитного договору, розмір відповідальності поручителя обмежується сумою в розмірі 10 тис. грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслано боржнику і поручителям вимогу про погашення кредитної заборгованості. Вимога відповідачами не виконана.

Унаслідок невиконання умов кредитного договору станом на 02 квітня 2013 року утворилась заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 120 тис. 464 грн 09 коп. та нараховано пеню в сумі 85 тис. 127 грн 26 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2006 року, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 01 лютого 2010 року складає 122 тис. 172 грн 42 коп, в тому числі: заборгованість за кредитом - 66 тис. 989 грн 74 коп, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 29 тис. 479 грн 88 коп., 19 тис. 636 грн 97 коп. - пеня, 250 грн - штраф (фіксована частина) та 5 тис. 805 грн 83 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Вважаючи, що договірні відносини між сторонами у зв'язку з ухваленням судового рішення припинені в повному обсязі, апеляційний суд не звернув уваги, що зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом. Ні договором, ні чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання по сплаті боргу за кредитним договором у зв'язку з ухваленням судом рішення про його стягнення, а відтак має діяти загальне правило, встановлене статтею 599 ЦК України згідно якого зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто сплатою боржником коштів кредиторові.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідачів проценти за користування кредитом у зв'язку з тим, що надані ОСОБА_3 кредитні кошти повністю не повернуті, а також пеню.

Правова природа виникнення обов'язку по сплаті кожного з цих платежів є різною.

Так відповідно до статей 1048, 1054, 10561 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, при несплаті тіла кредиту, стягнутого на підставі судового рішення з боржника, при відсутності між сторонами іншої домовленості, у останнього існує обов'язок по сплаті процентів до часу фактичного повернення тіла кредиту, а також наступають правові наслідки порушення цього обов'язку, передбачені статтею 611 ЦК України, зокрема по сплаті неустойки (штрафу, пені), якщо така була передбачена умовами договору.

Суд апеляційної інстанції не врахував зазначені вимоги закону, не звернув уваги, що зобов'язання сторін не припинилися, не з'ясував, на які види стягнення має право позивач після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за цим кредитним договором.

Крім того, за правилами диспозитивності цивільного судочинства, зокрема ч. 1 ст. 11 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути також з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ПАТ «Акцент-Банк» солідарно 10 тис. грн. (а.с. 2).

Місцевий суд відмовив в задоволенні позовних вимог до усіх відповідачів повністю.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з інших підстав, апеляційним судом, у порушення вимог статей 214 - 216 ЦПК України позовні вимоги до ПАТ «Акцент-Банк» розглянуті не були.

Крім того, при новому розгляді справи апеляційному суду слід врахувати наступне.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 15 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України, ГПК України, КПК України або КУпАП віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим, суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Як вбачається з матеріалів справи, спір в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» виник між юридичними особами з приводу неналежного виконання умов договору поруки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st205> суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Під час нового розгляду справи апеляційному суду слід врахувати наведене та вирішити спір в цій частині у відповідності до вимог чинного законодавства.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 337, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська