У Х В А Л А

8 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,

Григор'євої Л.І., Романюка Я.М., -

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», третя особа - Державна інспекція з питань праці, про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3 березня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у справі.

У червні 2015 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2015 року з підстав пункту 1 частини 1 статті 355 ЦПК України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 29 КЗпП України.

Для прикладу неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявниця додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2013 року та від 14 травня 2014 року, в яких на її думку, зазначена норма права застосована по-іншому.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, касаційний суд, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позову, виходячи із законності звільнення її з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України - за прогули без поважних причин, вчинених нею неодноразово протягом серпня 2014 року. При цьому суд виходив з доведеності факту виконання власником обов'язку, передбаченого статтею 29 КЗпП України про ознайомлення ОСОБА_4 (яка працювала у відповідача з 1991 року), з Правилами внутрішнього трудового розпорядку й графіком роботи та факту їх порушення позивачкою.

У той самий час Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїх ухвалах в інших справах, зокрема:

- від 18 липня 2013 року в справі про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди погодився з висновком апеляційного суду про задоволення позовних вимог, з огляду на те, що відповідач не довів відсутності позивачки на робочому місці, враховуючи, що робоче місце не було визначено роботодавцем та не надано доказів про ознайомлення позивача з посадовою інструкцією, Правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором відповідно до вимог статті 29 КЗпП України;

- від 14 травня 2014 року в справі про визнання незаконним і скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, зобов'язання звільнити за власним бажанням, стягнення премій, вихідної допомоги та усіх належних виплат при звільненні та відшкодування моральної шкоди, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову, виходив з того, що порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов'язків, недотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору за умови якщо власником (уповноваженим ним органом) роз'яснено працівникові до початку його роботи права та обов'язки відповідно до вимог статті 29 КЗпП України.

Порівняння зазначеного судового рішення із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», третя особа - Державна інспекція з питань праці, про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко

Л.І. Григор'єва

Я.М. Романюк