Ухвала

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання юридичної допомоги у розмірі 22 500 грн.

Позивач зазначав, що 01 січня 2013 року між ним, як адвокатом, та відповідачем було укладено договір про надання юридичної допомоги, згідно з яким він взяв на себе зобов'язання представляти інтереси ОСОБА_4 у справі про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, отриманих останнім внаслідок ДТП, яка мала місце 06 січня 2009 року.

Рішенням Жовтневого районною суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2013 року з ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс» та ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь ОСОБА_4 стягнуто моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.

Згідно з п. 5.1 згаданого вище договору оплата виконаної роботи проводиться із розрахунку 50% від коштів, стягнутих за позовом. Моментом фактичного виконання роботи є момент набрання законної сили рішенням суду про сплату грошових коштів.

Вказував, що ним робота була виконана у повному обсязі. Але свої зобов'язання за договором відповідач відмовився виконувати, незважаючи на те, що рішення суду набрало законної сили і виконується.

Заборгованість становить 22 500 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 22 500 грн.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Під час розгляду справи судами встановлено, що 01 січня 2013 року між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір про надання юридичної допомоги, згідно з яким адвокат ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання представляти інтереси ОСОБА_4 у справі про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, отриманих ОСОБА_5 внаслідок ДТП, яка мала місце 06 січня 2009 року.

Згідно з п. 5.1 договору оплата виконаної роботи проводиться із розрахунку 50% від коштів, стягнутих за позовом. Моментом фактичного виконання роботи є момент набрання чинності рішенням суду про сплату грошових коштів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ЗКПМЕ «Запоріжелектротранс», ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» на користь позивача стягнуто моральну шкоду у розмірі 45 000 грн. Рішення набрало законної сили.

Також установлено, що ОСОБА_4 отримує грошові кошти за вказаним вище рішенням, що підтверджується квитанціями про їх отримання та договором про відкриття карткового рахунку. Крім того, ОСОБА_4 не заперечував, що рішення суду дійсно виконується.

18 лютого 2014 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про виконання умов договору щодо оплати проведеної роботи, на яку останній жодним чином не відреагував.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача суму гонорару у розмірі 22 500 грн, суд першої інстанції виходив з положень ст. 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в позові, апеляційний суд зазначив, що адвокат ОСОБА_3 при визначенні розміру гонорару в договорі не обґрунтував його, не довів його розумність та не врахував фінансовий стан відповідача, який має інвалідність та потребує значних коштів на лікування.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно з положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналогічна норма викладена в статті 28 Правил адвокатської етики, затвердженим Устанвовчим з'їздом адвокатів України 17 листопада 2012 року.

Чинне законодавство не містить заборони на визначення розміру плати (гонорару) за надані послуги (правова допомога) у вигляді відсотків від досягнутого кінцевого результату (фактично стягнутої заборгованості).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції послався на ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, а також гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому виходив з того, що адвокат ОСОБА_3 не обґрунтував складність справи, кількість затраченого часу на участь в ній, а також фінансовий стан клієнта.

Проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що договір укладався за взаємною згодою та вільним волевиявленням сторін, ОСОБА_4, підписуючи його, погодився з умовами та розміром гонорару адвоката, правочин недійсним у судовому порядку не визнавав, питання про його розірвання не порушував та умови не оспорював. Вказаний правочин є чинним.

Виходячи зі змісту положень частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до статті 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Таким чином, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_4 оплати за надані юридичні послуги за договором від 01 січня 2013 року у розмірі 22 500 грн.

Апеляційний суд безпідставно скасував законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції та дійшов помилкового висновку про те, що позивач не узгоджував з відповідачем розмір гонорару, оскільки останній не підписував акти приймання-передачі роботи, а розмір адвокатського гонорару був визначений необґрунтовано та нерозумно.

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року скасувати.

Рішення Комунарського районною суду м. Запоріжжя від 25 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко