Ухвала іменем україни
02 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКасьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Маляренка А.В., Парінової І.К., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», в інтересах якого діє Івачковський Вячеслав Вікторович, на заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 16 січня 2008 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір № СL 13463, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6 000 грн зі сплатою 36 % на рік за користування кредитними коштами, з погашенням основної суми кредиту та відсотків шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 234 грн 35 коп., з датою останнього платежу - 25 грудня 2011 року. Пунктом 2.4 даного договору також передбачено, що у випадку прострочки сплати щомісячного платежу розмір відсоткової ставки збільшується до 108 % на рік. Зобов'язання за даним договором відповідачка виконувала неналежним чином, чим допустила заборгованість станом на 04 червня 2014 року в розмірі 33 983 грн 19 коп., з яких: 5 379 грн 80 коп. - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 6 548 грн 54 коп. - несплачені відсотки, 22 054 грн 85 коп. - несплачені відсотки за підвищеною відсотковою ставкою, яку банк просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 1 407 грн 06 коп. - заборгованість за кредитним договором.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2014 року змінено, замість слів «1 407 грн 06 коп. - заборгованість 16 січня 2008 року» вказано «1 354 грн 38 коп. - за заборгованість за кредитним договором від 16 січня 2008 року, з яких: 1 071 грн 13 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 283 грн 25 коп. - заборгованість по відсотках, обрахованих по підвищеній відсотковій ставці». В решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно і з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, застосував до спірних правовідносин передбачений ст. 258 ЦК України строк позовної давності в один рік, який суд застосував до підвищеної процентної ставки у розмірі 108%, яка згідно з умовами договору застосовується у разі простроченої сплати щомісячного платежу.

Апеляційний суд, змінивши рішення суду першої інстанції, виходив із того, що строк позовної давності починається з моменту настання строку погашення чергового платежу, а тому стягненню підлягають відсотки, нараховані до суми основного боргу за підвищеною ставкою - 108 %, починаючи з 25 липня 2011 року по 25 грудня 2011 року.

Проте повністю погодитися із такими висновками апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 25 грудня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СL 13463, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 6 000 грн зі сплатою 36 % на рік за користування кредитом.

Згідно з п. 5.1 договору та додатку № 1 до договору погашення основної суми кредиту та відсотків здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі 234 грн 35 коп. терміном на 48 місяців.

ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим допустила заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 04 червня 2014 року складається з: 5 379 грн 80 коп. - заборгованості за тілом кредиту та 6 548 грн 54 коп. - несплачених за період з 25 лютого 2008 року по 04 червня 2014 року відсотків, нарахованих за ставкою 36 % річних (а. с. 4).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844140/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843683/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843682/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 631 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843704/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844140/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> (ч. 2 ст. 1050 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844142/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843294/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> спливає у 25-те число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843297/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843308/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843298/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843299/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843307/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>, ч. 2 ст. 258 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843299/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1> дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. -ст. 252255 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843292/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843302/ed_2014_09_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитних договорів (п. 5.1) погашення основної суми кредиту та сплата процентів здійснюється у формі щомісячних ануїтентних платежів у строки та сумах, що встановлені для сплати таких ануїтетних платежів (а. с. 13, 19)

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач починаючи з 24 жовтня 2008 року заборгованість за кредитом не сплачувала, однак банк звернувся з відповідним позовом до суду у липні 2014 року, надавши розрахунок заборгованості за період з 16 січня 2008 року по 24 грудня 2011 року. Таким чином, виходячи із вказаного розрахунку з 25 грудня 2011 року по 04 червня 2014 року будь-які нарахування банком за вказаним кредитним договором не проводились, а тому не зрозуміло, як станом на 04 червня 2014 року виникла заборгованість у сумі, яку банк просив стягнути з відповідача.

Також, із вказаного розрахунку не можливо перевірити, як було нараховано пеню та підвищену процентну ставку у розмірі 108 %, та встановити, в якому розмірі з урахуванням положень ч. 2 ст. 258 ЦК України вона підлягає стягненню та за який період.

За таких обставин апеляційний суд не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості, який було надано банком, відповідно не правильно застосовано норми матеріального права щодо застосування до спірних правовідносин, передбачених ст. ст. 257, 258 ЦК України, строків позовної давності, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

Враховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України його слід скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 12 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян
Судді: В.П. Гончар А.В. Маляренко І.К. Парінова Г.В. Юровська