Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 219/8967/13
№ провадження 22-ц/778/2318/15 Головуючий у 1 інстанції: Воробйова І.В.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„07" травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту ухилення від обов'язку по утриманню непрацездатної особи та усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який у ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_3про встановлення факту ухилення від обов'язку по утриманню непрацездатної особи та усунення від права на спадкування

У позові зазначала, що 25.04.1999 р. вона уклала шлюб з ОСОБА_4, з яким проживала разом до його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дітей від шлюбу не мали.

Від попередніх шлюбів у її чоловіка залишилося двоє синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на майно, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1, та на земельну ділянку площею 0,124га, що знаходиться за цією ж адресою.

Заповіту за життя спадкодавець не склав.

У встановлений законом строк вона звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа.

Також з відповідною заявою до нотаріальної контори про бажання прийняти спадщини після померлого батька звернувся і його молодший син ОСОБА_3

Вважає, що відповідач повинен бути усунутий від права на спадкування за законом, оскільки спадкодавець тривалий час був у безпорадному стані, являвся непрацездатною особою та тяжко хворів.

У жовтні 2011 року її чоловіку зробили операцію, після якої стало відомо , що у нього онкологічне захворювання.

У лютому 2012 року спадкодавець був поставлений на облік до лікаря - онколога з діагнозом: рак голівки підшлункової залози.

Призначене чоловіку лікування потребувало значних матеріальних витрат і на нього було витрачено 40000 грн.

При цьому померлий був пенсіонером і отримував пенсію у розмірі 1500 грн., розмір її пенсії становив 1100 грн.

Окрім ліків та продуктів харчування, одягу, взуття, також необхідно було оплачувати комунальні послуги, що теж потребувало значних витрат.

Таким чином, померлий потребував як моральної, так і матеріальної допомоги від свого сина ОСОБА_3, який мав можливість її надавати, оскільки проживав з батьком на одній вулиці, був обізнаним про його фінансові проблеми, сам же отримував стабільно високу заробітну плату.

Не зважаючи на це, ОСОБА_3 догляд за батьком не здійснював, матеріально йому не допомагав, тобто обов'язки по утриманню батька, який був непрацездатним та потребував матеріальної допомоги, не виконував.

Після смерті батька відповідач також ухилився від участі в похоронних витратах.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України просила суд встановити факт ухилення ОСОБА_3 від обов'язку по утриманню непрацездатного, хворого батька ОСОБА_4 та усунути його від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_5

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2014 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на недоведеність як фактів звернення померлого ОСОБА_4 до сина ОСОБА_3 за матеріальною чи фізичною допомогою, отже і потреби в такій допомозі саме від відповідача, так і умисного ухилення останнього від її надання.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та погоджуються з вимогами норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, як дружина, та відповідач ОСОБА_3, як син, є спадкоємцями першої черги померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, та на земельної ділянки площею 0,124 га, що знаходиться за цією ж адресою.

В обгрунтування вимог про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування, ОСОБА_2 посилалася на те, що після проведеної 07.10.2011 року операції ОСОБА_4 було діагнозовано онкологічне захворювання, з цього часу він тяжко хворів і був у безпорадному стані, однак весь цей період лише вона одна доглядала за чоловіком, витрачала кошти на його лікування, а відповідач із батьком не спілкувався і матеріальної допомоги йому не надавав.

Відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, був у безпорадному стані.

Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред"явлена лише після смерті спадкодавця.

Розглядаючи справу по суті, суд вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягала застосуванню, правильно виходив з того, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Висновку про недоведеність факту того, що спадкодавець потребував допомоги саме від ОСОБА_3, а останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов"язку щодо її надання, суд дійшов на підставі оцінки наданим по справі доказам, у тому числі показанням свідків, які викликались судом як за клопотанням позивача, так і відповідача, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, у сукупності з їх достатністю та у взаємному зв"язку, тому він являється обгрунтованим.

Відповідно до роз"яснень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування", ухилення особи від надання допомоги спадкоємцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов"язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення пов"язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов"язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

У зв"язку з цим правомірним являється висновок суду про те, що відсутність тісного спілкування ОСОБА_4 із батьком з часу одруження останнього з ОСОБА_2 не є безумовним свідченням його умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, враховуючи також, що факт звернення ОСОБА_4, який отримував пенсію та матеріальну допомогу від старшого сина, особисто звертався за допомогою і до молодшого сина, належними чином не доведений.

Ті обставини та докази, зокрема, пояснення свідків, на які ОСОБА_2 посилається в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до незгоди з відображеною судом першої інстанції у рішенні оцінкою доказів та обставин справи і передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для скасування судового рішення в апеляційному порядку не містять.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному , об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, і за нормами цивільного процесуального законодавства суд апеляційної інстанції повноважень щодо переоцінки доказів не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: