Ухвала

іменем україни

02 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Євтушенко О.І., Кафідової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний Банк України» про захист прав споживача,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний Банк України» про захист прав споживача.

На обґрунтування позову позивач посилався на те, що 21 липня 2014 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу «Класичний» № 57967-54129 в іноземній валюті у розмірі 5 тис. дол. США терміном 52 дні до 11 вересня 2014 року.

Крім того, 25 липня 2014 року між сторонами було укладено на тих самих умовах ще один договір строкового банківського вкладу «Класичний»

№ 58158-54129 в іноземній валюті у розмірі 5 тис. дол. США терміном 52 дні до 15 вересня 2014 року.

Указував, що відповідно до умов договору банк зобов'язаний зі спливом строку вкладу повернути вклад разом із нарахованими відсотками, належним чином, у валюті вкладу, готівкою через касу банку.

Він заздалегідь, 08 та 11 вересня 2014 року подав до ПАТ «Державний експортно-імпортний Банк України» відповідні заяви про намір отримати суми вкладів за договорами з нарахованими за ним відсотками готівкою у касі, саме в день повернення вкладів. Проте банк відмовив йому в поверненні вкладів, посилаючись на положення пп. 9 п. 1 постанови правління НБУ від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України».

Разом із тим йому було запропоновано, починаючи з 11 вересня 2014 року отримувати готівкою через касу банку лише частину вкладу в іноземній валюті у межах до 15 тис. грн на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Позивач указував, що всупереч положенням чинного законодавства відповідач з 11 вересня 2014 року виплачував йому депозитні кошти частинами з порушенням строків повернення.

На підставі вищевказаного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 4,25 дол. США, 3 % річних на суму вкладу в розмірі 2,08 дол. США, пеню за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 765,72 дол. США та 1 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами відповідно до умов депозитних договорів: від 24 липня 2014 року № 57967-54129, від 25 липня 2014 року № 58158-54129 в сумі 0,02 доларів США, та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язань за депозитними договорами № № 57967-54129 від 24 липня 2014 року, 58158-54129 від 25 липня 2014 року в сумі 2,08 доларів США, всього 2,1 доларів США.

У решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Суд, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування грошовими коштами, виходив із того, що внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті; за умовами договорів позивач має право на отримання відсотків у розмірі 0,05 % річних за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за затримку повернення депозитного вкладу та нарахованих за ним відсотків, суд виходив із того, що після укладення договорів між банком і позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів, якими нарахування та стягнення такої пені не передбачено, водночас, положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків повернення вкладу та нарахованих за ним відсотків задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначав, що ні договорами строкового банківського вкладу, ні законом, що регулює правовідносини сторін, не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: О.І. Євтушенко

О.В. Кафідова