Справа № 214/9397/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 квітня 2015 року , Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Ткаченко К.М..,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 щотижневика «Газета Домашня», журналіста ОСОБА_5 щотижневика «Газета Домашня» ОСОБА_6, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, третя особа Відділ освіти Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання того, що надрукована в ОСОБА_5 щотижневику «Газета Домашня» за №40 (835) від 03.10.2012 року на восьмій сторінці стаття «Очень часто взятые извне учителя не являются на свои уроки, в результате чего дети без дела слоняются по школе» не відповідає дійсності, ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію, про стягнення з Щотижневика на її користь моральної шкоди в сумі 30000 грн., про стягнення з журналіста цього Щотижневика ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди в сумі 10000 грн., про стягнення з ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди в сумі 10000 грн. та про зобов'язання редакції цього ж Щотижневика опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті i тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення в газеті не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили.

У позовній заяві вказала, що в зазначеній статті зі слів відповідача ОСОБА_3 в негативній формі описано роботу методкабінету школи №4, завідуючей якого вона працює та в такій же формі оцінено її професійні якості як вчителя. Однак такі відомості є недостовірними, порочать її честь, гідність, ділову репутацію, формують негативне ставлення до неї як до людини та фахівця з боку оточуючих, принижують її, тому вона отримала моральну шкоду: у неї погіршилось самопочуття, виникли душевні хвилювання, що порушило звичайний склад її життя, що, в свою чергу, вимагає додаткових зусиль до його організації.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав за підстав, у ньому зазначених.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позову, оскільки в статті були викладені його особиста думка та міркування щодо роботи методкабінету і він не мав наміру якимось чином принизити позивача.

Представник відповідача ОСОБА_5 щотижневика «Газета Домашня» також пояснив суду, що в спірній статті не давалось жодної оцінки особистості позивача чи її професійним якостям.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, суд приходить до такого.

Судом установлено, що дійсно 03 жовтня 2012 року в ОСОБА_5 щотижневику «Домашня газета» було опубліковано статтю «Очень часто взятые извне учителя не являются на свои уроки, в результате чего дети без дела слоняются по школе», автор статті ОСОБА_6 (псевдонім), в якій згадується завідуюча методкабінетом школи №4 позивач ОСОБА_4, яка також недавно була прийнята вчителем географії в цю школі та міркування відповідача ОСОБА_3 щодо атмосфери в школі, роботи методкабінету, який є «будинком ветеранів», а не пунктом надання методичної допомоги та осіб, які в ньому працюють колишніх директорів шкіл, яких після досягнення пенсійного віку направили працювати в методкабінет та які, поряд з роботою в методкабінеті умудряються працювати вчителями (а.с.77).

Позивач, ознайомившись з описаними в даній статті міркуваннями відповідача ОСОБА_3, зробила висновок, що вказана стаття взагалі, а такі його міркування зокрема, порочать її честь, гідність та ділову репутацію: міркування викладені в образливій для неї формі, підривають її авторитет, принижують її як пенсіонера, а редакція щотижневика друкує статтю відповідача ОСОБА_6 з неперевіреними фактами.

Для належної оцінки доказів та визначення підставності заявлених позивачем вимог судом береться за основу ряд вимог чинного законодавства.

Так, згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 10 Конвенції визначено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. За текстом цієї статті це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, тобто не переслідуватися за свої переконання, а також можливість вільно отримувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Статтею 47-І Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вираження гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведення їх правдивості.

Таку ж позицію закріплено й у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України», в якому, зокрема, зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя».

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні ст. 10 Європейської Конвенції з прав людини.

Суд уважає, що в опублікованій у ОСОБА_5 щотижневику «Домашня газета» статті «Очень часто взятые извне учителя не являются на свои уроки, в результате чего дети без дела слоняются по школе» міркування відповідача ОСОБА_3 не стосуються конкретно позивача, є вираженням його субєктивної думки і поглядів, а відтак є оціночними судженнями, які може й перебільшені, однак не мають під собою будь-якого фактичного підґрунтя, оскільки їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, не є образою чи наклепом, а є критичною оцінкою ОСОБА_8 певних фактів і недоліків.

Окрім того, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зі змісту оскаржуваної статті неможливо зробити висновку про наявність обставин, передбачених п. (б) п. 15 вищезгаданої Постанови стосовно того, що поширена в статті лише за міркуваннями відповідача ОСОБА_3 інформація стосується безпосередньо особи позивача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не подано, а судом не здобуто достатньо доказів, які б у своєму взаємозвязку належно, допустимо та достовірно давали суду можливість зробити висновок про порушення відповідачами немайнових прав позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 34 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 47-І Закону України «Про інформацію», ст. ст. 5, 6, 8, 10, 11, 15, 57-60, 63, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 щотижневика «Газета Домашня», журналіста ОСОБА_5 щотижневика «Газета Домашня» ОСОБА_6, ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, третя особа Відділ освіти Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради м. Кривого Рогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Попов.