Провадження № 2/645/534/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 1015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Алфьорової Т.М.,

за участю секретаря судових засідань Ляхової І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Норі-М», про стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітної плати та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 25 березня 2011 року30.12.2008 року на посаді експерта по зовнішньо - економічній діяльності . 28 жовтня 2014 року на ім'я директора ТОВ «Норі-М» нею було написано заяву з проханням звільнити її із займаної посади з 03.11.2014р. за власним бажанням у зв'язку із необхідністю переїзду на місце проживання в інший населений пункт, а на «лікарняному» перебувала з 27.10.2014р. по 07.11.2014р. ЇЇ представником - адвокатом ОСОБА_3 було здано до даного підприємства підтверджуючий поважність відсутності на робочому місці листок непрацездатності (Серія АГР №483091), для його кадрового та бухгалтерського опрацювання. Також, даним представником було заявлено вимогу про необхідність провести розрахунок та надати трудову книжку. Але відповідач відмовився без пояснення причин надати представнику наказ про звільнення, трудову книжку та грошовий розрахунок, хоча ним було підтверджено свої повноваження представляти її інтереси при даних трудових правовідносинах із ТОВ «Норі-м», згідно договору про надання правової допомоги від 05.11.0214р., оформленого у відповідності до чинних положень Закону України «Про адвокатуру». Лише 18.11.2014р. отримано копію наказу від 03.11.2014р. №01/11 про звільнення на підставі ст. 38 КЗпП України та трудову книжку із записом про звільнення, але у проведенні грошового розрахунку керівництво ТОВ «Норі-м» безпідставно було відмовлено в порушення ст.. 116 КЗпП України. З цього вбачається, що такими протиправними діями керівництво ТОВ «Норі-м» позбавило її на гарантоване Конституцією Україні право на працю, вибору та свободи працевлаштування, можливості заробляти собі на життя.

Відповідно до 1 статті 117 КЗпП України ТОВ «Норі-м» повинне виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку». Крім цього, незаконні дії ТОВ «Норі-м» призвели до моральних страждань, втрати душевного спокою, вона постійно перебуває у пригніченому стані, тому просить стягнути моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Представник позивача в судовому засідання підтримав позовні вимоги і дав пояснення про обставини викладені вище, а також уточнив, що просить стягнути крім заборгованості по заробітної плати 10059,59 грн., середній заробіток з 08.11.204 року до 12.02.2015 року середній заробіток за час затримки заробітної плати 7448,95 грн. ( середній заробіток 2352,35 грн., середня денна - 78,41 грн.)

Представник позивача ТОВ «Норі-М»,- позов визнав частково та пояснив, що позивач працювала в ТОВ «Норі-М» з 25.03.2011року експертом по зовнішньоекономічній діяльності, звільнена 03.11.2014 наказом (розпорядженням) згідно ст. 38 КЗпП України у зв'язку з переїздом на нове місце проживання. В цей же день Товариством було оформлено трудову книжку на звільненого працівника та здійснено бухгалтерські розрахунки належних до виплати сум.Товариству було відомо про факт перебування ОСОБА_2 на «лікарняному», а тому трудова книжка могла бути видана останній відразу після одужання та по прибуттю її до Товариства (про це було телефоном повідомлено ОСОБА_2). Водночас мало бути й вирішено питання про спосіб отримання колишнім працівником остаточного розрахунку (готівкою чи на картковий рахунок). 07.11.2014 року звернувся представник позивача гр. ОСОБА_3 та надав оригінал листка тимчасової непрацездатності останньої та почав вимагати надання трудової книжки та остаточного розрахунку, але у нього не було довіреності. Отримавши оригінал листка тимчасової непрацездатності, Товариством було відкореговано в бік збільшення розміру належних до виплати ОСОБА_2 сум. Так, загальний розмір цих сум становить 1050,59 грн., з них: 688,71 грн. заробітна плата за частину жовтня; 361,88 грн. лікарняні. 18.11.2014 р. було надано нотаріально оформлену довіреність і йому був виданий наказ про звільнення ОСОБА_2 та її трудова книжка. (копія розписки додається). Для отримання належних колишньому працівнику коштів - представник позивача не вказав в якій спосіб Товариство має їх видати (готівкою чи на картковий рахунок). До даного часу жодних письмових звернень з цьогоприводу на адресу Товариства не надходило. Ця обставина позбавила можливості здійснити остаточний розрахунок з ОСОБА_2 в сумі 1050,59 грн. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині позивачем не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення їй моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_2 працювала у ТОВ «Норі-М» в період з 25 березня 2011 року, згідно наказу №1-к,.на посаді експерта по зовнішньо-економічній діяльності фірми.

Відповідно до наказу №01/11 від 03.11.2014 року ОСОБА_2 була звільнена з займаної посади 03.11.2014р. за власним бажанням.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно наданого розрахунку заборгованість ТОВ «Норі-М» перед ОСОБА_2 складає у розмірі 1050,59 грн., у тому числі заробітна плата 688,71 грн. та лікарняні -361,88 грн. Незважаючи на те, що сума заборгованості була безопорною, відповідач в порушення вимог законодавства при звільненні не виплатив позивачу всю суму заборгованості. Довід відповідача стосовно того, що позивачка, а також представник позивача не визначили спосіб отримання коштів (готівкою чи на картковий рахунок) не має значення, так як відповідач при отриманні представником відповідача трудової книжки зобов'язаний був видати гроші, так як в довіреності зазначено його право на отримання грошей.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

З аналізу норми ст. 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку, виходить, що підставою такої відповідальності є, по-перше, факт порушення власником строків розрахунку під час звільнення (ст. 116 КЗпП ), по друге, вина власника.

Остаточний розрахунок не був зроблений з вини відповідача і тому необхідно стягнути з нього середню заробітну плату у зв'язку з порушенням вимог ст.116 КЗпП. При цьому, суд бере до уваги, що бухгалтерія ТОВ «Норі-М» на адресу ОСОБА_2 рекомендованою кореспонденцією направлено лист з проханням отримати остаточний розрахунок по заробітній платі, який нею отриманий 16.12.2014 року, але позивач не з'явився для отримання розрахунку. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути середній заробіток у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати в період з 08.11.2014 року по 16.12.2014року у розмірі 3057, 99 грн. (середній заробіток 2352,35 грн., середня денна - 78,41 грн. х на 39 днів (08.11.2014 року до 16.12.2014 року )

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 під моральною шкоду слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Пунктом 5 зазначеної Постанови Пленуму роз'яснено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В пункті 9 цієї Постанови Пленуму передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно визначати залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, виходити необхідно із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено порушення з боку відповідача трудових прав позивача, які визначено в несвоєчасній виплаті заробітної плати, що порушує право позивача на отримання своєчасно винагороди за свою працю, що завдало їй моральної шкоди, вона зазнала фінансових труднощів і була змушена докладати додаткові зусилля до організації умов свого життя і життя своєї сім'ї. Однак розмір моральної шкоди визначений позивачем 30000 грн., за відсутності доказів про значну ступінь душевних страждань, суд вважає явно перебільшеним. З урахуванням загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність ( п. 6 ч. 1ст.3 ЦК України) та встановлених судом обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду у розмірі 800 грн.

Відповідно Закону України « Про судовий збір» від 2011 р. з змінами та доп. позивач при зверненні до суду про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільненій.

Пунктом 3 ст.88 ЦПК України передбачено, якщо позивач, на користь якого ухвалене рішення, звільненій від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 232 -235 , 237-1 КЗпП України, ст.3 ЦК України

ст.ст.10,11,60,81,88 ,209,212,214-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Норі-М», про стягнення заробітної плати та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Норі-М» на користь ОСОБА_2 заборгованість про заробітної платі у розмірі 688,71 грн., лікарняні -361,88 грн., середній заробіток за час затримки у розмірі 3057,99 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Норі-М» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 800 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Норі-М» на користь держави судовій збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. М. Алфьорова