Ухвала

іменем україни

26 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Дербенцевої Т.П.,

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житлового будинку літ. «А-1» з верандою літ. «а», тамбуром літ. «а1», навісом літ. «а2» з надвірними будівлями: сарай літ. «Б» з навісом літ. «б», сарай літ. «К», сарай літ. «З», навіс літ. «Е», зливна яма літ. «В», вбиральня літ. «Г», літній душ літ. «Д», вигрібна яма літ. «Ж», льох літ. «Й», огорожа № № 1, 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки площею 2500 кв. м, що знаходиться за цією ж адресою.

Посилалася на те, що з відповідачем ОСОБА_4 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 1991 року по 02 липня 2012 року. В період шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, 1992 року народження, та донька ОСОБА_6, 1994 року народження.

За час спільного проживання з ОСОБА_4 вони придбали житловий будинок із земельною ділянкою, що знаходяться за вищевказаною адресою. Після розірвання шлюбу розділити майно між собою добровільно не можуть, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Просила розділити майно та визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від

05 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Поділено спільно набуте майно подружжя, а саме: житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», тамбуром літ. «а1», навісом літ. «а2», з надвірними будівлями: сарай літ. «Б» з навісом літ. «б», сарай літ. «К», сарай літ. «З», навіс літ. «Е», зливна яма

літ. «В», вбиральня літ. «Г», літній душ літ. «Д», вигрібна яма літ. «Ж», льох літ. «Й», огорожа № № 1, 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 2 500 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за

ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1» з верандою літ. «а», тамбуром

літ. «а1», навісом літ. «а2» з надвірними будівлями: сарай літ. «Б» з навісом літ. «б», сарай літ. «К», сарай літ. «З», навіс літ. «Е», зливна яма літ. «В», вбиральня літ. «Г», літній душ літ. «Д», вигрібна яма літ. «Ж», льох літ. «Й», огорожа № № 1, 2, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, що зареєстровані за ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності за кожним на 1/2 частини земельної ділянки площею 2 500 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року виправлено описку в рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2014 року, виключивши з рішення суду посилання на сарай літ. «З» та літ. «К», які є самовільними будівлями.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2014 року змінено, ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2014 року скасовано. Поділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», тамбуром літ. «а1», навісом літ. «а2» з надвірними будівлями: сарай літ. «Б» з навісом літ. «б», навісом літ. «Е», зливною ямою літ. «В», вбиральнею літ. «Г», літнім душем літ. «Д», вигрібною ямою літ. «Ж», льохом літ. «Й», огорожею № № 1, 2 та земельну ділянку площею 2 500 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 27/100 частини житлового будинку літ. «А-1» з верандою літ. «а», тамбуром літ. «а1», навісом літ. «а2» з надвірними будівлями: сараєм літ. «Б» з навісом літ. «б», навісом літ. «Е», зливною ямою літ. «В», вбиральнею літ. «Г», літнім душем літ. «Д», вигрібною ямою літ. «Ж», льохом літ. «Й», огорожею № № 1, 2 та право власності на 27/100 частини земельної ділянки площею 2 500 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 Визнано за ОСОБА_4 право власності на 73/100 частини житлового будинку літ. «А-1» з верандою літ. «а», тамбуром

літ. «а1», навісом літ. «а2» з надвірними будівлями: сараєм літ. «Б» з навісом літ. «б», навісом літ. «Е», зливною ямою літ. «В», вбиральнею літ. «Г», літнім душем літ. «Д», вигрібною ямою літ. «Ж», льохом літ. «Й», огорожею

№ № 1, 2 та право власності на 73/100 частини земельної ділянки площею 2 500 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року та залишити в силі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від

05 серпня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив з того, що жилий будинок з надвірними спорудами та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, придбані ОСОБА_4 за його особисті кошти від продажу жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2, у розмірі 12 000 грн, а в іншій частині - за спільні сумісні кошти подружжя.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 лютого 1991 року по 02 липня 2012 року.

В період шлюбу в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Під час шлюбу відповідно договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 23 лютого 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області Задоріною Т.В. за реєстровим № 1-356, сторонами було придбано житловий будинок, розмір житлової площі - 39,60 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку за цією ж адресою.

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1, та земельну ділянку за цією ж адресою, станом на 28 вересня 2013 року, розмір житлової площі будинку становить 51,7 кв. м.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 28 КпШС України 1969 року, які відповідають вимогам ст. ст. 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1>, 70 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_312/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1>, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2007_12_21/pravo1/VS07651.html?pravo=1> зазначено, що, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку про те, що спірне майно є спільним майном подружжя, оскільки житловий будинок та земельна ділянка придбані під час шлюбу сторін за спільні кошти, а тому кожному з них належить по 1/2 частини цього майна.

Посилання відповідача на те, що спірне майно було придбано за кошти від продажу будинку, який належав його батькам правильно не прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що на час придбання спірного будинку його житлова площа становила 39,60 кв. м, однак в період шлюбу житлова площа збільшилась до 51,70 кв. м, що відповідно до норм чинного законодавства, зокрема ст. 25 КпШС України 1969 року, які відповідають вимогам ст. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2013_07_04/pravo1/T022947.html?pravo=1>2 СК України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, припустився помилки у застосуванні матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року скасувати, а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 серпня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Т.П. Дербенцева О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк