Провадження №2/0202/382/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 березня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.

при секретарі Фісун К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору і договору поруки недійсними ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у червні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № dnh4ks12030378 від 06.04.2006 року у розмірі 169310,18 грн.; з ПАТ "Акцент - банк", ОСОБА_2 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з ОСОБА_2 стягнути витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № dnh4ks12030378 від 06.04.2006 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 12524,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.04.2008 року. Проте, в порушення умов договору відповідач ОСОБА_2 свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Вимоги до відповідача ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2013 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» була задоволена частково.

Ухвалою суду від 01 липня 2014 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2013 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -скасовано.

При новому розгляді справи відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до відповідачів ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ « Акцент-Банк» про визнання кредитного договору і договору поруки недійсними . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, вінсвоєї згоди на укладення кредитного договору не надавав, його не підписував, товарів визначених в кредитному договорі для купівлі яких нібито було отримано кредит від ФОП «ОСОБА_3» (АДРЕСА_1) він ніколи не отримував, не використовував і не знав про їх існування, як і про існування спірного кредитного договору до червня 2014 року коли отримав копію Заочного рішення суду, підпис виконаний від його імені в кредитному договорі і інших документах необхідних для отримання вказаного кредиту (заяві позичальника на отримання кредиту № dnh4ks12030378 та ін.) виконаний не ним, а іншою особою, що є підставою для визнання кредитного договору № dnh4ks12030378 від 06.04.2006 року укладеного нібито між ОСОБА_2 і ПАТ «КБ «Приватбанк» і договору поруки №167 від 20.10.2010 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України недійсними. Вказав що, в впровадженні Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області перебуває кримінальне провадження №0001863 від 23.04.2014 за заявою ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 358 КК України за фактом того, що службові особи ПАТ «КБ «Приватбанк» використавши копії наданих заявником у 2004 році документів для отримання кредиту, підробили його підписи і оформили від його імені 06.04.2006 року кредитний договір і отримали грошові кошти в розмірі 12000,00грн. Що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи. Згідно до висновку експерта Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Херсонській області від 22.01.2015 року за №4028 підпис від імені ОСОБА_2 у графі позичальник на зворотному боці наданої заяви позичальника № dnh4ks12030378 від 06.04.2006, виконаний не гр. ОСОБА_2, а іншою особою.

При цьому, реєстру про укладення договору поруки №167 від 20.10.2010 року йому не було повідомлено, незрозуміло чому ПАТ КБ « Приватбанк» лише 06.07.2013 майже через три роки після укладення договору поруки вирішив повідомити його про це, не зробивши цього раніше, в ФОП «ОСОБА_4» він ніколи не працював, з вказаною особою не знайомий, підпис виконаний від його імені в заяві позичальника на отримання кредиту виконаний не ним, а іншою особою. Просив суд: визнати недійсним кредитний договір №dnh4ks12030378 від 06.04.2006 року за яким позичальника зазначено ОСОБА_2, кредитором Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк « ПриватБанк» та визнати недійсним договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент Банк». Просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволені. В задоволені зустрічної позовної заяви просив суд відмовити. Вказав, що на даний час не має вироку по кримінальному провадженню №0001863 та не надано жодного доказу, який би доводив те, що підпис у кредитному договорі виконано не ОСОБА_2 Просив суд не брати до уваги висновок експерта почеркознавця, оскільки експертиза проведена з порушенням науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Звернув увагу, що із урахуванням значної суми грошових коштів, наданих у кредит, існує можливість того, що ОСОБА_2 при підписанні кредитного договору з метою введення Банку в оману стосовно наявності намірів щодо виникнення зобов'язань за договором навмисно змінив підпис при укладанні договору.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання з'явився. Заперечував щодо задоволення позовних вимог за основним позовом та просив суд в задоволені позовних вимог відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву. Крім того просив суд застосувати до позовних вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» строк позовної давності, оскільки кінцевий термін повернення коштів 07.04.2008 року, а з позовною заявою позивач звернувся 17.06.2013 року.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги за основним позовом такими що не підлягають задоволенню та позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір № dnh4ks12030378, згідно до якого Банк надав споживчий кредит у сумі 12524 грн. 00 коп. зі сплатою за користування ним 25,08 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.04.2008 р.

Виконання зобов'язань за кредитним договором № dnh4ks12030378 від 06 квітня 2006 року було забезпечено порукою в розмірі 10000 грн. на підставі договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного з поручителем ПАТ «Акцент-Банк». Предметом вказаного договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 всіх своїх обов'язків за кредитним договором (а.с.6).

Позивач за зустрічним позовом просив суд визнати договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст.627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (ч.1 ст.553 ЦК України). Частинами 2 ст.554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст.632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Виходячи із вищевикладеного оскільки при укладанні договору поруки №167 від 20.10.2010 року, то при укладенні договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Від виконання зобов'язань за цим договором відповідач ПАТ «Акцент-банк» не відмовляється. Крім того ОСОБА_2 не був стороною даного договору.

Виходячи із вищевикладеного суд не вбачає законних підстав щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом в частині визнання недійсним договору поруки №167 від 20.10.2010 року.

Як вказав в своїй позовній заяві позивач у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору № dnh4ks12030378 від 06.04.2006 року заборгованість станом на 13.05.2013 р. склала 179310,18 грн., в тому числі 12524,00 грн. - заборгованість за кредитом; 57712,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100059,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 8514,77 грн. - штраф (процента складова).

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов'язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

ОСОБА_2 заперечував сам факт укладання договору споживчого кредиту, вказав, що товарів визначених в кредитному договорі для купівлі яких нібито було отримано кредит від ФОП «ОСОБА_3» (АДРЕСА_1) він ніколи не отримував, не використовував і не знав про їх існування. Заборгованість за кредитним договором ним ніколи не виплачувалась.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 23.04.2014 року звернувся до Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області з заявою про використання службовим особами ПАТ КБ «ПриватБанк» копій наданих заявником у 2004 році документів для отримання кредиту, підробки його підписи і оформлення від його імені 06.04.2006 року кредитного договору та отримання грошових коштів в розмірі 12000,00грн. і за цим фактом відкрито кримінальне провадження №0001863 від 23.04.2014 за ч. 1 ст. 358 КК та проводиться досудове розслідування.

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001863 в було проведено почеркознавчу експертизу. Згідно до висновку експерта Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Херсонській області від 22.01.2015 року за №4028 підпис від імені ОСОБА_2 у графі позичальник на зворотному боці наданої заяви позичальника № dnh4ks12030378 від 06.04.2006, виконаний не гр. ОСОБА_2, а іншою особою.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника позивача про те, що висновок експерта №4028 від 22.01.2015 року не відповідає вимогам визначеним ч.1 ст.66 ЦПК України та є неналежним доказом по справі та про існування можливості того, що ОСОБА_2 при підписанні договору з метою введення Банку в оману стосовно наявності намірів щодо виникнення зобов'язань за договором навмисно змінив підпис при укладанні договору, оскільки твердження представника випливають лише з його особистих суб'єктивних оцінок та не доведені жодним належним доказом по справі.

Згідно до ст.ст. 10.212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Враховуючи, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання відповідачем кредитного договору, отримання ним на підставі заяви позичальника споживчого кредиту, та беручи до уваги висновок експерта Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Херсонській області від 22.01.2015 року за №4028, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за основним позовом з підстав недоведеності позову, а тому суд не застосовує за заявою ОСОБА_2 строки позовної давності до позовних вимог ПАТ « КБ « ПриватБанк» .

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявлені вимоги про визнання недійсним кредитного договору № dnh4ks12030378 від 06.04.2006 року з підстав передбачених ч.1,3 ст.203, ч.1,2 ст.215 ЦПК України. Оскільки позивачем за зустрічним позовом заперечується сам факт укладання договору про споживчий кредит з ПАТ КБ «ПриватБанк», а згідно до ч.1,ч.3 ст.215 ЦПК України недійсним може бути визнано лише укладений договір, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позивачам відмовлено в задоволені позовних вимог то судові витрати не розподіляютьсята не відшкодовуються витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись: ст. ст.203,215,258,261, 509, 525, 526,527, 530,554, 625, 590,1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитного договору і договору поруки недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар