Справа № 405/5013/15-ц
10.11.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді Плохотніченко Л.І.
при секретарі Волошиній І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна
Разом з тим, позивач зазначила, що відповідачем продано вказаний автомобіль, у звязку з чим, вважаючи, що вона має право на отримання від відповідача 1/2 частину вартості автомобіля, з даним позовом звернулася до суду.
Представник позивача надала до суду заяву, згідно з якою позов підтримала та розгляд справи просила здійснити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не зявився, проте про час, день та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки до суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав.
З урахуванням вказаних вище обставин, відповідно до ст. ст. 158, 169, 224 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів та доказів, заочно.
Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Отримавши виконавчий лист, позивач звернулася до Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, проте відповідно до постанови державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_3, з підстав передбачених п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у відкритті провадження було відмовлено.
Позивачем вживалися заходи щодо внесення змін до реєстраційних документів транспортного засобу, який рішенням суду визнано спільною сумісною власністю з відповідачем, позивач також зверталася на ДАІ УМВС України в Кіровоградській області з питання оголошення розшуку транспортного засобу, проте з повідомлення відповідача їй стало відомо, що вказаний автомобіль відповідачем продано.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно з ч.4 ст.71 Сімейного Кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.
ч. 5 ст. 71 Сімейного Кодексу України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до ч.1,2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація власникові може бути надана лише за його згодою.
Разом з тим, суд вважає необґрунтованою позовну вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вартості витрат понесених позивачем за проведення експертного дослідження, оскільки відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Тобто, висновок експертного дослідження та акт проведення такого дослідження, відповідно до якого позивач понесла витрати, в розумінні ст. 79 ЦПК України, не є підставою для стягнення з відповідача витрат на його проведення.
За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.
Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.
Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім в судовому засіданні, Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 60, 79, 88, 158, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна - задовольнити.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Ленінського
районного суду
м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко