Справа № 127/5074/15-ц Провадження № 22-ц/772/3177/2015Головуючий в суді першої інстанції Луценко Л. В.
Категорія 44 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Колоса С.С., Якименко М.М.

при секретарі: Кирилюк Л.М.

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду від 18 вересня 2015 року, -

В с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення без надання іншого житла. Вказав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Рішенням Вінницького міського суду від 30.10.2014 року, що набрало законної сили, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації вказаної квартири ОСОБА_4, протокол від 05.12.2013 року про проведення цих прилюдних торгів та свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на зазначену квартиру. Проте, незважаючи на визнання недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на майно, остання та її син ОСОБА_5, який зареєстрований у даній квартирі, не бажають її звільняти, чинять йому та його сім'ї перешкоди в користуванні, для чого уклали договір охорони квартири з охоронною фірмою «Безпека-Гарант». Посилаючись на ст.ст. 386, 391, 405 ЦК України, 109 ЖК України, просив усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою шляхом примусового виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інших осіб, які знаходяться в квартирі, без надання іншого житла.

Рішенням Вінницького міського суду від 18.09.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення без надання іншого житла - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просить зазначене рішення суду скасувати, через порушення судом норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про те, що державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на вказану квартиру є чинною і ніким не скасована, так як власником квартири є позивач, про що свідчить наявний у нього правовстановлюючий документ. Суд не врахував, що відповідач ОСОБА_5 був зареєстрований у зазначеній квартирі на підставі правочину, котрий визнаний недійсним, а тому безпідставно займає дане житло.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази про належне повідомлення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 про розгляд справи та відсутність даних про поважність причин неявки, колегія суддів вважає, необхідним розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Суд першої інстанції встановив, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.4). Рішенням Вінницького міського суду від 30.10.2014 року, що набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Вінницької області 29.12.2014 року, визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, належної ОСОБА_3, та протокол про проведення прилюдних торгів по реалізації арештованого нерухомого майна №28/168/13/А-1 від 05.12.2013 року .Визнано недійсним свідоцтво на право власності на квартиру від 18.12.2013 року на ім'я ОСОБА_4.(а.с.3-7), однак, державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на вказану квартиру є чинною та ніким не скасована. В спірній квартирі станом на 26.03.2015 року зареєстрований відповідач ОСОБА_5, відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права у вигляді пред'явлення позову про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом виселення осіб, оскільки позивачу необхідно було звернутись із позовом про витребування його майна із чужого незаконного володіння. При цьому суд виходив з того, що позивач є власником майна.

Із зазначеним висновком повністю погодитись не можна, оскільки суд належним чином не оцінив надані докази , внаслідок чого невірно встановив обставини справи що стосується права власності на квартиру .

Суд виходив з того, що незважаючи на те, що державна реєстрація права власності за відповідачкою не скасована , ОСОБА_3 є власником спірної квартири.

Однак, відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яка згідно ст. 3 цього закону є обов'язковою і означає офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно .

Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а..с.65) , реєстрація права власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва №5199, виданого 18.12.2013 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 за ОСОБА_4 відбулась 24.12.2013 року. Фактом реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_4 підтверджено перехід такого права до неї та відповідно припинення цього права у ОСОБА_3 ,який з цього моменту право власності втратив.

Незважаючи на визнання рішенням суду свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів ОСОБА_4 недійсним ,реєстрація припинення її права власності на спірну квартиру не відбулась ,а тому законних підстав вважати на час розгляду справи власником квартири ОСОБА_3 , у суду не було. Саме по собі набрання законної сили рішення суду про визнання свідоцтва про придбання ОСОБА_4 майна з торгів недійсним не означає автоматичне позбавлення її в цей же час права власності на квартиру та набуття такого права ОСОБА_3 до офіційного визнання державою фактів припинення, переходу чи набуття прав власності на спірну квартиру.

За таких обставин висновок суду про те, що власник квартири ОСОБА_3 обрав невірний спосіб захисту своїх прав, не відповідає встановленим дійсним обставинам справи ,так як у останнього відсутнє суб'єктивне право вимоги за даним позовом. І лише у випадку вчинення дій по реєстрації переходу права власності до ОСОБА_3, він може обирати спосіб захисту своїх прав.

В зв'язку з цим доводи його апеляційної скарги щодо того ,що висновки суду не відповідають встановленим ним обставинам, є частково обґрунтованими, оскільки суд, встановивши, що він є власником квартири на підставі договору купівлі продажу, фактично відмовив у захисті його прав на усунення перешкод в користуванні квартирою, зазначивши ,що він невірно обрав спосіб захисту своїх прав. При цьому не звернув увагу що спосіб захисту своїх прав обирає власник ,в той час як потрібно встановити чи наявне у особи суб'єктивне право власника звертатись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів і, встановивши його відсутність - відмовити в задоволенні позову з цих підстав.

Враховуючи викладене ,колегія суддів вважає, що висновок суду про відмову у позові є вірним ,а рішення суду підлягає зміні в мотивувальній частині з виключенням встановленої судом обставини про перебування квартири у власності ОСОБА_3 та підстав відмови у позові.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 18.09.2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення підстави відмови у позові та встановлення судом факту перебування квартири у власності ОСОБА_3

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: