Справа № 206/837/15-ц
Провадження № 2/206/413/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя: Маштак К.С.

при секретарі: Колісник В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування (а.с. 2-4).

31 березня 2015 року позивачем подано уточнену позовну заяву та в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої позовної заяви позивач посилається на те, що 03 листопада 2011 року з вини відповідача ОСОБА_1, який керував автомобілем «MERCEDES», державний номерний знак НОМЕР_1 була скоєна ДТП. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «DAEWOO», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який належить ОСОБА_4 на праві власності. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою суду. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб складає 19109,37 грн., в тому числі 20 % ПДВ. 20 січня 2012 року ОСОБА_2 скориставшись своїм правом подав заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Так позивачем здійснено виплату відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 15924,48 грн., виходячи з наступного розрахунку: 19109,37 грн. (розмір шкоди) - 3184,89 грн. (20 % ПДВ). Крім того МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 790 грн., а всього 16714,48 грн. (15924,48 грн. + 790 грн.). Листами позивач звертався до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була. Позивач здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до уточненої позовної заяви поданої 31 березня 2015 року позивач зазначив співвідповідачем ОСОБА_2, оскільки МТСБУ стало відомо про відшкодування певної суми відповідачем потерпілому ОСОБА_2, про що останній позивачу не повідомив, та отримав відшкодування в повному обсязі. Позивач просив суд, стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 16714,48 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник заперечували проти позову, просили відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати до позовних вимог строк позовної давності, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 71-73).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про час місце і дату розгляду справи судом повідомлялись.

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 застрахував в АТ «ПРОСТО-страхування» транспортний засіб DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_2 з 20 вересня 2011 року по 19 вересня 2012 року (а.с. 35).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_2 зазначено ОСОБА_2 (а.с. 32).

Відповідно до відомостей сформованих АІПС ДТП станом на 10 листопада 2011 року № 8908451 про обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що 07 листопада 2011 року о 16:45 год. сталась ДТП (зіткнення). Учасники ДТП: MERCEDES-BENZ, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_5, під керуванням ОСОБА_1 та DAEWOO М1, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4, та перебував під керуванням ОСОБА_3 (а.с. 103-104).

03 листопада 2011 року внаслідок ДТП транспортний засіб DAEWOO отримав механічні пошкодження: передній бампер, капот, ліве переднє крило, ліва блокфара, передня панель, що підтверджується довідкою виданою сектором оформлення матеріалів для дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с. 34).

30 листопада 2011 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, яке сталось 03 листопада 2011 року о 16-45 год. що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, яка набрала чинності 12 грудня 2011 року (а.с. 5).

ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке сталось 03 листопада 2011 року о 16-45 год., згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року (а.с. 89).

09 листопада 2011 року ОСОБА_3 повідомлено аварійному комісару ОСОБА_6 МТСБУ про дату місце, обставини, учасників ДТП (а.с. 29).

На підставі чого, ОСОБА_6 доручено здійснити збір документів по справі, надати потерпілому необхідні консультації та встановити розмір збитків завданих ТЗ потерпілого, відповідно до доручення МТСБУ № 15898 від 22 листопада 2011 року (а.с. 30).

Як вбачається з калькуляції/висновку № 179/2011 розрахунок вартості ремонту пошкодженого автомобіля DAEWOO М1 був обчислений з розрахунку вартості ремонту автомобіля марки DAEWOO Lanos SE (а.с. 42).

Відповідно до звіту № 179/2011 складеного 19 грудня 2011 року ЧП ОСОБА_6 автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості шкоди в результаті пошкодження транспортного засобу встановлено суму матеріальної шкоди, спричиненого власнику автомобіля DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_2, пошкодженого в результаті ДТП, яка складає 19109,37 грн. сума шкоди розрахована за наступними формулами, де сума відновлювального ремонту Свр визначається формулою Свр = Ср+См+Сс, де Свр - вартість відновлювального ремонту, Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, Сс - вартість складових, які підлягають заміні на час ремонту. При цьому Ср складає 9897 грн., См - 3262,41 грн., Сс - 12659,48 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту складає 25818,89 грн.

В той же час у цьому ж висновку у розділі встановлення вартості матеріального збитку розраховується за наступною формулою У = Ср+См+Сс Х (1-Е3) + ВТВ де У - вартість матеріального збитку, Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт яка складає 12026,40 грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів - 3280,03грн., Сс - вартість складових, які підлягають заміні на час ремонту 6885,78 грн.; Е3 коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - Е3 = 1- = 1 - = 0,53, де С - ринкова вартість транспортного засобу на момент пошкодження, що складає 29521,50 грн., Цн - ціна нового транспортного засобу, яка складає 63200 грн., ВТВ - величина втрати товарної вартості, яка в даному випадку не розраховувалась, так як автомобіль має сліди відновлювального ремонту.

Отже, як вказано у висновку вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля DAEWOO ушкодженого внаслідок ДТП складає 19109,37 грн. (а.с. 39-41).

При цьому суд звертає увагу, що згідно даного висновку, експертом в розділах 5 та 6 взято різні суми по одних і тих самих визначеннях.

20 січня 2012 року ОСОБА_2 подано заяву Моторному (транспортному) страховому бюро України, щодо відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу DAEWOO Sens з номерним знаком НОМЕР_2, під час ДТП 03 листопада 2011 року в м. Дніпропетровську, вул. Янтарна - вул. Богомаза з вини ОСОБА_1 - водія транспортного засобу MERCEDES з державним номерним знаком НОМЕР_1. Розмір шкоди складає 19109, 37 (а.с. 6).

27 січня 2012 року МТСБУ прийняло, а Аварійний комісар ОСОБА_6 виконав наступні роботи: збір документів по справі, проведення оцінки нанесених збитків, про що складено акт виконаних робіт за дорученням МТСБУ № 15898 від 22 листопада 2011 року, що стало підставою для проведення розрахунку з Аварійним комісаром в сумі 790 грн. (а.с. 97).

03 лютого 2012 року МТСБУ перерахувало на рахунок ФОП ОСОБА_6 суму в розмірі 790 грн. за послуги аварійних комісарів (а.с. 98).

Відповідно до наказу № 651 від 27 лютого 2012 року МТСБУ наказало Фінансовому управлінню на рахунок ОСОБА_2 сплатити без врахування ПДВ суму в розмірі 15924,48 грн. за шкоду завдану в результаті ДТП (а.с. 8).

12 березня 2012 року, відповідно до платіжного доручення № 1096 позивачем сплачено страхове відшкодування згідно наказу № 651 від 27 лютого 2012 року ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 15924,48 грн. (а.с. 10, 26).

Згідно інформації МТСБУ від 25 травня 2012 року загальний розмір витрат МТСБУ складає 16714,48 грн., яка складається з 15924,48 грн. - виплата потерпілому та 790 грн. - додаткові витрати, з яких 200 грн. - збір документів по справі № 15898, 200 грн. - огляд пошкодженого ТЗ, 320 грн. - витрати на визначення розміру заподіяних збитків потерпілому, 70 грн. - проїзд до місця огляду та назад відповідно до рахунку № 19/01 від 19 січня 2012 року, про що повідомлено ОСОБА_1 та запропоновано компенсувати зазначені витрати, та наслідки несплати, також повідомити про наявність чинного на дату ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 27, 28, 96).

Дані спірні правовідносини регулюються ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Так, позивач звернувся до суду з вимогою до відповідачів про стягнення понесених витрат внаслідок ДТП, встановлених та розрахованих на підставі звіту № 179/2011 року автотоварознавчого дослідження. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ст. 1191 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом та на норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому позивач зазначив, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, таким чином, строк позовної давності за даною вимогою закінчується 12 березня 2015 року, отже позивач звернувся до суду в межах позовної давності. В зв'язку з чим просив вимогу до відповідачів задовольнити.

Однак, суд не може погодитись з даними доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ця норма відтворює норму ст. 27 Закону України «Про страхування». В доктрині таке право страховика іменується правом на суброгацію.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування».

Так, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 в АТ «ПРОСТО-страхування» був застрахований транспортний засіб DAEWOO, державний номерний знак НОМЕР_2, строк дії страхового полюсу встановлено з 20 вересня 2011 року по 19 вересня 2012 року. Згідно матеріалів справи зазначений транспортний засіб належить ОСОБА_2 03 листопада 2011 року з вини ОСОБА_1 відбулась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено застрахований транспортний засіб DAEWOO. 09 листопада 2011 ОСОБА_3 повідомив аварійному комісару МТСБУ про ДТП. На підставі чого позивачем доручено встановити розмір збитків завданих транспортному засобу потерпілого. 12 березня 2012 року позивачем сплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 15924,48 грн.

З вищевикладеного вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія DAEWOO була застрахована АТ «ПРОСТО-страхування», виплату власнику зазначеного автомобіля здійснив позивач, тобто МТСБУ. Таким чином, відбулась заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання.

Отже, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При цьому, в постанові Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтями 252, 253 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки страховий випадок виник 03 листопада 2011 року, то відповідно перебіг позовної давності закінчився 03 листопада 2014 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з порушенням строку позовної давності.

Крім вищевикладеного, необхідно також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В підтвердження своїх вимог позивач надав суду калькуляцію / висновок № 179/2011 та звіт № 179/2011 складений 19 грудня 2011 року ЧП ОСОБА_6

Так, розрахунок в зазначеній калькуляції не підтверджено належними доказами, а саме щодо правильності розрахунку вартості робіт та деталей, оскільки обчислення проводились з транспортного засобу DAEWOO Lanos SE, при цьому пошкоджений транспортний засіб - DAEWOO Sens.

Більш того, в звіті, на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог ЧП ОСОБА_6 розраховано вартість відновлювального ремонту (Свр), так за наведеною формулою Свр = Ср+См+Сс, де Свр - вартість відновлювального ремонту, Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, Сс - вартість складових, які підлягають заміні на час ремонту. При цьому Ср складає 9897 грн., См - 3262,41 грн., Сс - 12659,48 грн. Таким чином, вартість відновлювального ремонту складає 25818,89 грн.

Однак, вирішуючи питання щодо вартості матеріального збитку ЧП ОСОБА_6 користується наступною формулою У = Ср+См+Сс Х (1-Е3) + ВТВ де У - вартість матеріального збитку. При цьому, ЧП ОСОБА_6 змінені раніше встановлені ним показники, а саме Ср+См+Сс, де Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 12026,40 грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів - 3280,03 грн., Сс - вартість складових, які підлягають заміні на час ремонту 6885,78 грн.

В судовому засіданні представник позивача не зміг обґрунтувати суд такі розбіжності у висновку експерта. Уточненого розрахунку, належних та допустимих доказів обчислення вартості матеріальної шкоди позивачем також не надано. Відповідних клопотань щодо призначення експертизи від сторін не надходило. Таким чином, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати вартість матеріального збитку.

Суд погоджується з доводами представника відповідача, що ЧП ОСОБА_6 в порушення методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, якою керувався ЧП ОСОБА_6 при дослідженні, у звіті не врахував технічних і технологічних характеристик транспортного засобу, що оцінювались та умов його експлуатації.

Також, ЧП ОСОБА_6 безпідставно у звіт № 179/2011 складений 19 грудня 2011 року для розрахунку робіт покладено середню регіональну вартість нормо-часу ремонтно-відновлювальних робіт для легкових автомобілів виробника країн дальнього зарубіжжя, оскільки DAEWOO Sens виробляється на території України, що є відомим фактом та не потребує доказуванню.

Крім того, розрахунок обчислений ЧП ОСОБА_6 явно завищений, оскільки безпідставно застосований коефіцієнт 1,2, відповідно після такого обрахування оцінювач повернув ПДВ, яке не було враховано до загальної ціни через «властивості в програмі Аврора» наступним чином Ср (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) = вартість робіт (6751,25 грн.) + загальна мийка авто (50 грн.) + вартість робіт з фарбування (1446,25 грн.) х 1,2 = 9897 грн. См (вартість необхідних для ремонту матеріалів = вартість матеріалів (2507,68 грн.) + вартість маловартих частин (201,99грн.) х 1,2 - оцінювачем також застосовано коефіцієнт 1,2, що є безпідставним оскільки вартість матеріалів наведена вже з ПДВ. Так, відповідно і Сс (вартість складових, що підлягає заміні) = вартість запчастин (10549,57) х 1,2.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мають право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів та ін.

Судом неодноразово роз'яснювались сторонам, представникам сторін положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 137 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

Суд неодноразово викликав в судове засідання представника позивача для надання додаткових пояснень, однак позивачем неодноразово було надіслано до суду заяви про розгляд справи без участі представника позивача.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 251, 253, 256, 257, 267, 993 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 57-64, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак