УХВАЛА

іменем україни

4 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» (далі-банк) звернулося до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначено, що 28 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній отримав 49 500 доларів США з процентною ставкою 14, 5% річних з кінцевим терміном погашення 28 липня 2023 року.

У забезпечення виконання зобов'язання, що випливає із кредитного договору, 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №219864.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №219828, між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки №219837.

Відповідно до п. 1.1. договорів поруки поручителі зобов'язуються відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителів є солідарною.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка складається із чотирьох кімнат, загальною площею 81, 1 кв.м.

Оскільки своїх зобов'язань по кредитному договору ОСОБА_3 належним чином не виконує, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки - вищезазначену квартиру з метою задоволення вимог банку, що виникли на підставі кредитного договору №0 від 28 липня 2008 року у розмірі 57 244, 61 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16 травня 2014 року становить 672 921 грн. 50 коп.; встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеної відповідно до законодавства; стягнути з ОСОБА_4, як поручителя, на користь банку суму боргу за кредитним договором у розмірі 57 244, 61 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16 травня 2014 року становить 672 921 грн. 50 коп.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 7 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_4, як поручителя, суму боргу за кредитним договором №0 від 28 липня 2008 року у розмірі 57 244, 61 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 16 травня 2014 року становить 672 921, 50 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого останній отримав 49 500 доларів США з процентною ставкою 14, 50% річних з кінцевим терміном погашення 28 липня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає із кредитного договору, 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №219864.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №219828 та ОСОБА_6 укладено договір поруки №219837.

Відповідно до п. 1.1. договорів поруки поручителі зобов'язуються відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителів є солідарною (п.1.4. договорів поруки).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 28 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка складається із чотирьох кімнат, загальною площею 81, 1 кв.м., житловою площею 50, 5 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із положень ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте повністю погодитися з таким висновком судів не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Таке право передбачене і п. 4.1. договору іпотеки.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон).

Нормами Закону встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно з ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Суд першої інстанції зазначав, що квартира АДРЕСА_1 є єдиною нерухомістю ОСОБА_3, проте доказів в підтвердження такого висновку не навів. В матеріалах справи є тільки довідки з місця проживання та про склад сім»ї (а.с.56,156).

Апеляційний суд, переглядаючи справу, у порушення норм цивільного процесуального закону зазначених недоліків суду першої інстанції не усунув, не дав правової оцінки всім доводам касаційної скарги, зокрема посиланням на те, що нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» примусове стягнення визначено як відчуження без згоди власника, а правовим наслідком відчуження майна є перехід власності від однієї особи до іншої. Наслідком ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перехід права власності, а тому мораторій не підлягає застосуванню на стадії судового розгляду за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на викладене ухвалені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 7 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко