Справа № 369/950/15-ц Головуючий у І інстанції Медвідьн Н. О.
Провадження № 22-ц/780/2512/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 49 13.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського райнного суду Київської області від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Посилалася на те, що 14 серпня 2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них народилася донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

01 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір про сплату аліментів на дитину, згідно з яким ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати аліменти на дитину у розмірі 8000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Згідно з пунктом 8 вказаного договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасного виконання умов цього договору і виникнення заборгованості по аліментах з вини ОСОБА_3, він сплачує позивачу пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Позивач зазначала, що у червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до неї про зменшення розміру аліментів. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 07 липня 2014 позов ОСОБА_3 задоволено та зменшено розмір аліментів з 8000 грн. до 4 000 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 червня 2014 року до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням апеляційного суду м.Києва від 23 жовтня 2014 року вказане заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року змінено та ухвалено нове рішення, яким від дня набрання рішенням законної сили зменшено розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_3 на підставі договору про сплату аліментів на дитину від 01 лютого 2013 року до 4000 грн. щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак відповідач з травня 2014 року аліменти сплачує не в повному розмірі, внаслідок чого станом на 26 січня 2015 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 6200 грн. Згідно з розрахунком позивача розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 07 травня 2014 року по 26 січня 2015 року становить 20 770 грн.

У лютому 2015 року позивач збільшила розмір позовних вимог та просила суд стягнути з ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів станом на 23 лютого 2015 року у розмірі 21 602 грн.

Рішенням Києво-Святошинського райнного суду Київської області від 23 лютого 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 21 020 грн., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від сплати аліментів та не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач систематично не сплачував аліменти та має заборгованість. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів.

Такі висновки суд першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що з 14 серпня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 12 лютого 2013 року шлюб між ним розірвано (а.с.16).

Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с.7), яка за домовленістю сторін після їх розлучення проживає з позивачем ОСОБА_2

01 лютого 2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір про сплату аліментів на дитину (далі - Договір), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №210 (а.с.8-9).

Відповідно до пункту 1 даного договору, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 має нерегулярні, мінливі доходи, сторони прийшли до згоди, що ОСОБА_3 буде сплачувати на утримання дитини ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн. на місяць суму, яка на день сплати аліментів складатиме еквівалент 1000 доларів США до досягнення нею повноліття. Аліменти будуть сплачуватися відповідачем щомісячно не пізніше шостого числа поточного місяця. Гроші будуть надсилатися на картковий рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_2 у будь-якій банківській установі м. Києва або поштовим переказом за місцем реєстрації ОСОБА_2 на її ім'я.

Пунктом 8 договору передбачено, що в разі несвоєчасного виконання умов цього договору і виникнення заборгованості по аліментах з вини ОСОБА_3, він сплачує ОСОБА_2 пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

По справі встановлено, що у червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив зменшити розмір аліментів з 8 000 грн. до 4 000 грн.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Зменшено розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_3 на підставі договору між батьками про сплату аліментів на дитину від 01 лютого 2013 року на користь ОСОБА_2, на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 4000 грн. щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 червня 2014 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 (18-20).

Рішенням апеляційного суду м.Києва від 23 жовтня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 07 липня 2014 змінено та ухвалено нове рішення, яким від дня набрання рішенням законної сили зменшено розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_3 на підставі договору між батьками на сплату аліментів на дитину від 01 лютого 2013 року на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 4000 грн. щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21-24).

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_2 посилається на те, що на підставі рішення апеляційного суду м.Києва від 23 жовтня 2014 року відповідачу зменшено розмір аліментів до 4000 грн. з 23 жовтня 2014 року, тому тільки з цього часу він мав право сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн. Проте, відповідач з травня 2014 року сплачує аліменти не в повному розмірі, внаслідок чого станом на 23 лютого 2015 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 5 200 грн.

Згідно із складеним позивачем розрахунком, розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 07 липня 2014 року по 22 лютого 2015 року становить 21 602 грн. (а.с.59).

Згідно з ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що ч.1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.2 ст.182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу.

Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 3 та ч.9 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Однак в матеріалах справи відсутній виконавчий напис нотаріуса про стягнення аліментів в безспірному порядку. Також матеріали справи не містять даних про те, чи знаходився такий виконавчий напис на виконанні у виконавчій службі і таких доказів відповідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України позивач суду не надала.

При цьому як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначала, що у неї були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження.

Та обставина, що виконавчий напис нотаріуса про стягнення з відповідача аліментів в безспірному порядку не видавався і він не знаходився на виконанні у виконавчій службі є доказом відсутності факту ухилення відповідача від сплати аліментів.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів у період з 07 травня 2014 року по 22 лютого 2015 року у розмірі 5 200 грн. визначений нею особисто (а.с.59), а не державним виконавцем за місцем виконання виконавчого напису, як того вимагає ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.4 ст. 195 СК України. Відтак цей розрахунок не може бути належним та допустимим доказом наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, по справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з часу укладення договору про сплату аліментів на дитину від 02 лютого 2013 року і по даний час офіційно не працює.

Згідно з ч.3 ст. 195 СК України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості.

Однак вказаний вище розрахунок, який складений позивачем, таким вимогам ч.3 ст. 195 СК України не відповідає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів з тих підстав, що позивачем не доведено факту ухилення відповідача від сплати аліментів, а також не надано належних та допустимих доказів того, що він систематично не сплачував аліменти і має заборгованість з їх сплати.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність виконавчого провадження не позбавляє позивача права самостійно скласти розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах ч. 3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ч.4 ст. 195 СК України.

Інші докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в позові та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського райнного суду Київської області від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді