Провадження № 2/127/929/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Овсюк Є. М.,

при секретарі Олійник І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до кредитно-заставного договору №VIW3AK11379445 від 20.08.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі 80 278,08 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором з кінцевим терміном повернення 19.08.2013 року, для придбання легкового автомобіля Chery TIGGO SQR 7240 TUT, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, колір сірий, рік випуску 2008, тип транспортного засобу легковий універсал-В.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

Позивач свій обов'язок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Оскільки відповідач не виконував належним чином своє зобов'язання по кредитно-заставному договору, то ним було передано позивачу автомобіль марки «Chery TIGGO SQR 7240 TUT», реєстраційний номер НОМЕР_2, для реалізації, про що було складено відповідний акт прийому-передачі автомобіля від 13 березня 2012 року та акт прийому автомобіля в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 березня 2012 року.

Крім того, 04 травня 2012 року ОСОБА_1 була видана відповідна довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрована в реєстрі за № 1981. Виручені кошти у сумі 78 000 грн. за продаж автомобіля були направлені ПАТ КБ «ПриватБанк» на погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1, що підтверджується випискою з особового рахунку та меморіальними ордерами від 12 червня 2012 року. Після вказаних дій заборгованість відповідача по тілу кредиту становила 14 760,90 грн., але останній дану заборгованість не погашав.

Таким чином, станом на 16 серпня 2013 року загальна сума заборгованості становить 23 415,86 грн., з яких: 15125 грн. - заборгованість за кредитом; 2916,81 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 983,15 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 3037,76 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1103,14 грн. - штраф (процентна складова), тому ПАТ КБ «Приватбанк» змушений звертатись до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним, який мотивував тим, що пунктом 14.3 кредитного договору №VIW3AK11379445 від 20.08.2008 року, укладеного між укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, передбачено, що у випадку порушення ОСОБА_1 зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого ст. 6.2.4 Договору, останній сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Одночасно згідно пункту 14.9 кредитного договору у випадку порушення ОСОБА_1 будь якого грошового зобов'язання (в тому числі щодо повернення основної суми кредиту) за договором понад 30 календарних днів, ПАТ КБ «Приватбанк» має право нарахувати, а ОСОБА_1 зобов'язується сплатити штраф в розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання. Оскільки зазначеними пунктами договору на ОСОБА_1 покладається подвійна цивільно-правова відповідальність одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, останній просить визнати частково недійсним кредитний договір №//І/Л/ЗАК11379445 від 20.08.08р., а саме пункти 14.3. та 14.9. Крім того, зазначає, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2014 року первинний позов ПАТ КБ «Приватбанк» та зустрічний позов ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження.(а.с.181)

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» первинний позов підтримав. Вимоги зустрічного позову не визнав та просив відмовити в його задоволенні з підстав наведених у письмових запереченнях.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити. Вимоги первинного позову не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитно-заставний договір № VIW3AK11379445, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 80278 грн. 08 коп. строком до 19 серпня 20013 року для придбання легкового автомобіля марки «Chery Tiggo SQR», державний номерний знак НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, колір сірий, 2008 року випуску, тип транспортного засобу - легковий універсал-В (а.с. 9-15).

Відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання за кредитно-заставним договором, у зв'язку з чим він передав банку автомобіль марки «Chery Tiggo SQR», державний номерний знак НОМЕР_1, для реалізації, про що складено акти приймання-передачі автомобіля від 13 березня 2012 року у заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 40-41).

04 травня 2012 року ОСОБА_1 видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрована в реєстрі за № 1981, згідно з якою він уповноважив банк вирішувати питання щодо відчуження автомобіля марки «Chery Tiggo SQR», державний номерний знак НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, колір сірий, 2008 року випуску, тип транспортного засобу - легковий універсал-В (а.с. 39).

Відповідно до наявного в справі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2012 року на рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2008 року № VIW3AK11379445 у розмірі 84 908 грн. 85 коп. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки «Chery Tiggo SQR», державний номерний знак НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, 2008 року випуску, тип транспортного засобу легковий універсал-В, що належить ОСОБА_1, шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 тис. грн.. (а.с. 118-119).

На виконання вказаного рішення 28 травня 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчі листи (а.с. 112-125).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом та заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., позивач є обтяжувачем як кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням.

Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних осіб і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р. предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу»заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст. 22, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., обтяжувач має право в разі порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів та неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов'язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р., звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом.

Згідно п.2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»№1255-ІV від 18.11.2003р. передбачено можливість продажу обтяжувачем (кредитором) предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Даний автомобіль був реалізований 12.06.2012 року за суму 78000 гривень ОСОБА_6 про що свідчить довідка - рахунок № 507656 від 12.06.2012 року (а.с. 211)., а кошти зараховані позивачу в рахунок боргу.

Позивач вважає, що коштів отриманих від реалізації даного автомобіля недостатньо для погашення боргу відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» за одержаний кредит, поскільки заборгованість ОСОБА_1 за кредитно - заставленим договором № №VIW3AK11379445 від 20.08.2008 року перед реалізацією автомобіля марки «Chery Tiggo SQR», тобто станом на 12.06.2012 року становила 84908,85 гривень, а автомобіль належний ОСОБА_1 продано за 78000 гривень 12.06.2012 року заборгованість відповідача за кредитно заставним договором збільшилась до часу реалізації автомобіля, а тому відповідач не повністю виконав свої зобов'язання по погашенню заборгованості.

З таким твердженням суд погодитись не може, поскільки зазначені в позові суми належним чином не підтверджені. Як слідує з виписки рахунку № НОМЕР_3 (а.с. 42-54) взагалі не зазначена заборгованість ОСОБА_1 за кредитно - заставним договором.

Вимога суду до представника позивача надати суду детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитно - заставним договором залишилась незадоволеною і суду такий розрахунок не представлений.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Поскільки позивач по первісному позову не надав суду достатні докази заборгованості ОСОБА_1 за кредитно - заставним договором, підстав для задоволення первісного позову немає.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ « Приватбанк» про визнання кредитного договору частково недійсним суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення враховуючи наступне. Позивач вважає, що на нього в розрахунок позивача по сплаті заборгованості за кредитно - заставним договором покладена подвійна цивільно - правова відповідальність одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання, а п.п. 14.3 та 14.9 договору грубо порушують його конституційні права, є несправедливими і порушують Закон України «Про захист прав споживачів». З цим твердженням погодитись немає підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених статей, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Тобто, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, як зазначав суд.

Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 6.3.Умов кредитного договору штраф застосовується у випадку порушення позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів. Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми позову.

Пеня ж, у свою чергу, відповідно до п. 6.1 Умов кредитного договору сплачується у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, у розмірі 1,25% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочки платежу, але не менше 1 гривні.

Положення кредитно - заставного договору № №VIW3AK11379445 від 20.08.2008 року викладені в п. 14.3 про зобов'язання позичальника у разі порушення ним зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту сплачувати пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення і положення п. 14.9 договору , що банк має право у разі порушення будь - якого грошового зобов'язання позичальником понад 30 календарних днів нарахувати, а позичальник оплатити банку штраф в розмірі 250 гривень плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання є стандартним, відповідаючим вимогам закону і не можуть бути визнані як подвійне покладення цивільно - правової відповідальності за одне і те ж правопорушення. Відповідно до умов кредитного договору штраф та пеня є різними видами відповідальності за порушення зобов'язань боржником, настають при різних обставинах допущених боржником порушень, а тому не являються покладенням подвійної відповідальності за одне і те ж правопорушення.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання кредитного договору частково недійсним необґрунтовані, а відтак зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а поскільки суд відмовив в задоволенні позовів судові витрати залишаються за сторонами.

Керуючись ст. 5, 8, 10, 60, 130, 209, 210, 212, 213, 214 ЦПК України, ст.ст. 525,526,530,575,589, ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В первісному і зустрічному позовах - відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом десяти днів з дня його проголошення не було подано апеляційну скаргу.

Суддя: