Справа №490/4864/15-ц 15.12.2015 15.12.2015 15.12.2015
Справа № 490/4864/15-ц
Провадження №22ц/784/2984/15 Головуюча в першій інстанції Гуденко О.А.
Категорія 33 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

за участю прокурора Цвілікевич Н.В.,

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника Центрального райвідділу Руснакової Т.В.,

представника Ленінського райвідділу Білецької О.В.,

представника Держказначейства Хмельницького В.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

Державної казначейської служби України

(далі - Держказначейство України),

Головного управління Державної казначейської служби України в Миколаївській області (далі - управління Держказначейства),

Центрального районного відділу Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області

(далі - Центральний райвідділ УМВС),

Ленінського районного відділу Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області

(далі - Ленінський райвідділ УМВС),

Прокуратури Центрального району м. Миколаєва,

Прокуратури Ленінського району м. Миколаєва

про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури під час кримінального провадження,

ВСТАНОВИЛА :

25 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Держказначейства України, управління Держказначейства, Центрального райвідділу УМВС, Ленінського райвідділу УМВС, Прокуратури Центрального району м. Миколаєва, Прокуратури Ленінського району м. Миколаєва про відшкодування 3 000 000 грн. моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури під час кримінального провадження.

Позивач зазначав, що 14 січня 2013 року він звернувся з заявою до Центрального райвідділу про відкриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України щодо внесення завідомо неправдивих відомостей службовими особами ДП НВКГТ «Зоря - Машпроект» до офіційного документу, а саме довідки про його стаж роботи та характер наукової діяльності в період роботи з 1972 року. На час звернення до суду, кримінальне провадження № 0000190 неодноразово закривалося у зв'язку з відсутністю складу злочину. Проте, кожного разу постановою слідчого судді постанови слідчого райвідділу скасовувалися як неправомірні. Слідчими досудових органів не було вжито всіх необхідних дій щодо перевірки фактів, викладених у його заяві та досудове слідство триває вже два роки і чотири місяця. Через це він зазнав великі моральні страждання так йому, як людині похилого віку, важко витримувати свавілля слідчих органів і прокуратури, що приводить к почуттям беззахисності та безправності, він знаходиться в пригніченому стані, втратив спокій. Крім того, внаслідок неправомірних дій органів досудового слідства, він не може звернутися до органів Пенсійного фонду України чи адміністративного суду щодо визнання свого права на пенсійне забезпечення за спеціальним законом та позбавлений можливості довести, що має право на наукову пенсію і отримати належне пенсійне забезпечення, гарантоване Конституцією України.

Посилаючись на вищезазначене та вимоги ст. ст. 1167, 1176, 1190 ЦК України, Конституцію України і Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», просив позов задовольнити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, позивача, його представника та представників відповідачів, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідношень та виходячи з наданих сторонами доказів, правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 квітня 2008 року ДП НВКГ «Зоря - Машпроект», у зв'язку з досягненням ОСОБА_3 пенсійного віку, видано довідку за № 21/2997, в якій зазначено, що науковий стаж останнього на вказаному підприємстві рахується з 01 лютого 1989 року по 03 липня 1992 року. ОСОБА_3 працював на даному підприємстві з 03 квітня 1972 року на різних посадах, починаючи з інженера-конструктора ДП «НКБ «Прогрес».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2013 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва, третя особа ДП НВКГ «Зоря - Машроект» про зобов'язання вчинити певні дії, а саме - визнання науковим стажем роботи на підприємствах ПКБ «Прогрес» та ДП «НВКГ «Зоря - Машпроект» в період з 03 квітня 1972 року по 03 липня 1992 року. З тексту постанови вбачається, що третьою особою не підтверджено науковий стаж позивача в період з 1972 року.

Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 27 січня 2015 року вказану постанову залишено без змін.

14 січня 2013 року в Єдиному Державному реєстрі зареєстроване кримінальне провадження № 0000190 щодо заяви ОСОБА_3 про навмисне не підтвердження пенсійному Фонду посадовими особами ДП «НВКГ «Зоря-Машпроект» його наукового стажу, який складає 20 років 3 місяця.

05 лютого 2013 року на підставі заяви позивача останнього визнано потерпілим у вищезазначеному кримінальному провадженні.

Постановою від 24 травня 2013 року слідчого Центрального райвідділу УМВС Небожатко Т.О. вказане кримінальне провадження було закрито, але ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2013 року ця постанова скасована в зв'язку з тим, що після закриття кримінального провадження слідчим були виконані процесуальні дії, яким слідчий вже не міг надати оцінки (а.с. 9).

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2013 року також скасовано постанову від 22 листопада 2013 року слідчого Центрального райвідділу УМВС Небожатко Т.В. про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, так як слідчим не були виконані вказівки у кримінальному провадженні начальника слідчого відділу, в тому числі і стосовно витребування відомостей з підприємства про роботу ОСОБА_3 (а.с. 10).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 березня 2015 року скасовано постанову від 03 березня 2015 року слідчого Ленінського райвідділу УМВС про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, так як слідчим проведено дослідження обставин і зроблені висновки, які не відповідають завданням кримінального судочинства та не встановлюють обставин, що дають підстави для закриття кримінального провадження (а.с. 21).

Постановою слідчого СУ УМВС України в Миколаївській області від 28 серпня 2015 року закрито вищезазначене кримінальне провадження - на підставі п. 2.ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутності складу кримінального правопорушення (а.с. 74-77).

Вказана постанова залишена без змін ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва 24 вересня 2015 року, так як слідчим під час проведення досудового розслідування були належним чином та в повному обсязі проведено слідчі дії направлені на перевірку обставин, викладених в заяві ОСОБА_3 та надано належну оцінку всім доказам і встановленим обставинам (а.с. 78-80).

Зазначена ухвала суду залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2015 року (а.с. 81-83).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади.

Статтею 56 Конституції України зазначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та кримінального провадження № 0000190, яке досліджено судом апеляційної інстанції (1 том - 362 арк., 2 том - 68 арк.), заява ОСОБА_3 про злочин зареєстрована у Єдиному реєстрі досудових розслідувань, він отримав процесуальний статус потерпілого та набув певні права. Оскаржуючи вищезазначені постанови про закриття кримінального провадження, позивач реалізував надане йому процесуальне право на їх оскарження у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Між тим, судом першої інстанції та колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено фактів безпосереднього порушення прав позивача як потерпілого у кримінальній справі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів у справі, не встановлено причинно-наслідкового зв'язку між діями та бездіяльністю відповідачів при розслідуванні кримінальної справи та шкодою, на наявність якої посилається позивач, тому відсутні підстави для визначення вини відповідачів у заподіянні позивачеві шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд в рішенні невірно зв'язав його моральні страждання з неотримання наукової пенсії не заслуговують на увагу, так як спростовуються змістом цього рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи безпідставні та ґрунтуються на помилковому тлумаченні закону.

Є помилковим посилання в позовній заяві на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон), так як шкода в порядку передбаченому нормами цього Закону може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 Закону, а право на відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді З.Л. Шолох

В.В. Коломієць