Справа № 523/2759/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2015 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Шевчук М. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, зобов'язання не перешкоджати у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з позовними вимогами в яких просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - сараю, від 20.05.2004 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_1 право власності на приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Крім того позивач просить зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 зазначеним сараєм та майном, яке в ньому знаходиться.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення - сараю, який було оформлено у вигляді розписки від 20.05.2004 р., за умовами якої ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти за придбаний сарай в розмірі 2000 гривень. В своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідач одночасно з укладенням зазначеної розписки передав їй комплект ключів від сараю та вона до теперішнього часу фактично ним володіє, проте останнім часом з боку ОСОБА_3 чиняться дії щодо перешкоджання їй в користуванні даним сараєм шляхом зірвання та зміни замків. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні позивач та ії представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Судом належним чином було направлено судову повістку з зазначенням дати, місця та часу розгляду справи, проте відповідач відмовився її отримувати. Згідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, заслухавши доводи, викладені сторонами, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступного висновку.

Так, відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Ч. 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч.1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Ч. 5 ст. 3 зазначеного закону регулює, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Як зазначено у п.13 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р., з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

З матеріалів справи убачається, що 20.05.2004 р. ОСОБА_2 було складено розписку про отримання грошових коштів в розмірі 2000 грн. від ОСОБА_1 в рахунок оплати за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення-сараю, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Сторони в усній формі домовились про подальше нотаріальне посвідчення договору, проте суду не було надано належним чином нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, що є підставою стверджувати, що на даний час зазначений договір нотаріусом посвідчено не було.

Ст. 658 ЦК України визначає, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Зі сторони позивача суду не надано жодних доказів стосовно того, що ОСОБА_2 є

власником зазначеного приміщення - сараю. Згідно наявної в матеріалах справи копії інвентаризаційної справи відомості щодо ОСОБА_2 як власника даного приміщення - відсутні. Встановлення даних обставин вказує на наявність перешкод у посвідченні договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку та його державної реєстрації.

Крім того, суд не вбачає обставин, які б свідчили про явне ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Фактично, договір купівлі-продажу приміщення - сараю, не міг бути посвідчений в нотаріальному порядку в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не є його власником.

Відповідно до копії договору купівлі продажу від 03.02.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Кіріченко І. Є., ОСОБА_6 передала у власність (продала), а ОСОБА_3 прийняв у власність (набув) 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці 880 кв. м. та складається з житлового будинку під літ. «А», житловою площею 53,4 кв.м., загальною площею 114,8 кв.м. та надвірних будівель: 1, 2, 4-8 - огорожі, ІІ, ІІІ - мостіння. Зазначені обставини є підставою стверджувати, що ОСОБА_3 є законним власником 1/2 житлового будинку під літ «А», а тому позовна вимога стосовно зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні сараєм не підлягає задоволенню.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги норми, які регулюють правовідносини між сторонами, суд вважає, що правових підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ОСОБА_1 права власності на торгівельний павільйон, з підстав зазначених нею у позовній заяві, у суду немає. В зв'язку з чим в задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,64,209, 212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, зобов'язання не перешкоджати у користуванні майном - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення суду

Суддя -