Справа № 296/3435/12-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" травня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участі: секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, управління Державної міграційної служби України в Житомирської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Житомир" про визнання рішення незаконним, визнання права на жиле приміщення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2012 році ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управління Державної міграційної служби України в Житомирської області (далі УДМС України в Житомирської області), третя особа - товариство з обмеженою відповідальнітю "Керуюча компанія "Коменерго-Житомир" (далі ТОВ "КК "Коменерго-Житомир"), в якому з урахуванням уточнень остаточно просила: визнати недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №537 від 23.07.2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» в частині віднесення квартири АДРЕСА_1 до маневрового переселенського фонду для тимчасового проживання громадян; визнати право на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1; зобовязати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області здійснити реєстрацію постійного проживання в цій квартирі.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що позивач та її неповнолітній син ОСОБА_4 з 1998 року постійно без реєстрації проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1, що надавалася виконкомом Житомирської міської ради, здійснює оплату комунальних послуг та відкрила на себе особовий рахунок. У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про видачу на її ім'я ордера на вказану квартиру, однак листом від 25 серпня 2012 року відповідач повідомив її про те, що вказана заява не може бути задоволена, оскільки вона має право на тимчасове проживання в цій квартирі, а спірне житло включено до фонду житла для тимчасового проживання громадян в будинках маневреного переселенського фонду. Посилаючись на те, що тривалий вона тривалий час користується спірною квартирою, сплачує квартирну плату та комунальні платежі, позивач вважає, що фактично набула право на спірне житлове приміщення.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2013 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №537 від 23.07.2008 року «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» в частині віднесення квартири АДРЕСА_1 до маневрового переселенського фонду для тимчасового проживання громадян.

Визнано за ОСОБА_1 право на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2013 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 19 лютого 2014 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 30 березня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог про зобовязання Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області здійснити реєстрацію постійного місця проживання позивача у квартирі АДРЕСА_2 залишено без розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві та просили позов задовольнити.

Представник відповідача виконкому Житомирської міської ради у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачка заселилася у спірне житло на підставі листа тимчасово, виконком Житомирської міської ради не приймав рішення про надання позивачу спірного житлового приміщення та ордер на вказану кімнату не видавав. Вказувала, що спірна квартира віднесена до переліку квартир фонду для тимчасового проживання громадян, а позивач, яка самостійно погіршила свої житлові умови, перебуває на квартирному обліку у міськвиконкомі в загальній черзі, а тому визнання за ней право на житло порушуватиме черговість та права тих громадян, які перебувають на обліку раніше, а тому у задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідача УДМС України в Житомирської області у судовому засіданні зазначила, що підставою для реєстрації позивача у спірній квартирі стало рішення апеляційного суду Житомирської області від 18.07.2013 року, що на даний час скасовано.

Представник третьої особи ТОВ "КК "Коменерго-Житомир" в судове засіданні не зявився, подав заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника, у задоволенні позову просив відмовити (а.с. 206).

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК УРСР).

Так, відповідно до статті 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Підстави та порядок надання жилих приміщень у будинках державного та громадського житлового фонду передбачені главою 1 розділу ІІІ ЖК УРСР.

Відповідно до статті 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Порядок надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів передбачений статтею 51 ЖК УРСР, відповідно до якої жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Згідно з положенням статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що з 18.12.1985 року сімя ОСОБА_1 в складі двох осіб (позивача та сина ОСОБА_4В.) перебуває на квартирному обліку у виконкомі Житомирської міської ради в загальній черзі за №577, згідно рішення №601 (довідка виконкому від 07.04.2015 року №179, а.с.231).

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована з сином ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3, з якої у 1998 році самостійно знялася з реєстрації.

Наділі вказане житло згідно із розпорядженням Відділу приватизації державного житлового фонду УЖКГ № 55820 від 17.07.2007 р. було приватизовано ОСОБА_4 (а.с. 232-234).

З наявного в матеріалах справи листа №25/П-1265 від 21.03.2007 р. вбачається, що виконком Житомирської міської ради надав ОСОБА_1 дозвіл на тимчасове проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, як виняток, терміном на 1 рік з обовязковою сплатою за житлово-комунальні послуги (а.с. 8).

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачка до 06.08.2013 р. проживала у спірному житлі без реєстрації (довідки від 18.07.2013 р., 25.12.2006 р., а.с.95, 237 зворот).

При цьому судом враховується, що реєстрація ОСОБА_1 у спірній квартирі АДРЕСА_2 відбулася на підставі рішення судів першої та апеляційної інстанції, які в подальшому були скасовані ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року (а.с. 239-243).

Згідно ч.ч.1,2 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, у встановленому законом порядку виконком Житомирської міської ради рішення про надання спірного житла позивачу не приймав.

Також, із матеріалів справи вбачається, що ордер на це жиле приміщення, відповідно до ст.58 ЖК УРСР, виконком позивачу не видавав.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач права на постійне проживання у спірному житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_1 не набула.

Крім того, у відповідності до ст.43 ЖК УРСР, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Таким чином, визнання за позивачем, що перебуває на квартирному обліку у загальній черзі, права на спірне житло в судовому порядку фактично порушуватиме черговість надання житла, а відтак конституційні та житлові права тих громадян, які стали на квартирний облік раніше.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 537 від 23 липня 2008 року на підставі, зокрема, статей 15, 18, 132-1, 132-2 Житлового кодексу Української РСР та постанови Кабінету Міністрів України № 422 від 31 березня 2004 року «Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання (з відповідними змінами та доповненнями)» до фонду житла для тимчасового проживання включено квартири (кімнати) в будинках маневреного переселенського житлового фонду міської ради, зокрема було включено квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10,11).

Відповідно до п.п.1-5 Порядку надання і користування житловим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання (надалі Порядок) останній поширюється на громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання. Громадяни, яким надане житлове приміщення для тимчасового проживання, не мають права його приватизувати. Такі приміщення надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності громадян набути альтернативне місце проживання. Підставою для вселення в житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання і для користування таким житлом на договірних умовах є ордер та договір найму, видані у відповідності до п.п.15,16 Порядку.

Таким чином, позивачка заселилася у спірну кімнату тимчасово, за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування, без ордеру та укладення договору найму, тобто без дотримання встановленого діючим законодавством Порядку.

Про це ОСОБА_1 неодноразово повідомлялася виконкомом Житомирської міської ради, що слідує з листів № 25/П-1205 від 21.03.2007 р., № 25/П-5143-2 від 20.08.2012 р. (а.с. 8,9).

Суд не бере до уваги посилання позивача та її представника на тривале користування спірним житлом, проведення належної оплати за комунальні послуги, відкриття особового рахунку, оскільки останні не можуть бути правовою підставою для визнання за позивачем права на постійне користування спірним житлом.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання призначаються для окремої категорії громадян, перелік яких визначений п.3 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, та є вичерпним.

Забезпечення осіб житлом на постійній основі, як таких, що потребують поліпшення житлових умов, за рахунок житла із фонду для тимчасового проживання, не здійснюється.

Таким чином, спірне житлове приміщення надавалося позивачу тимчасово, а не у порядку поліпшення житлових умов із підстав, передбачених ст.34 ЖК УРСР, тому у позивача не виникло права на це житло у такому порядку.

З урахуванням встановлених обставин, вимоги ОСОБА_1 про визнання права на жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 є безпідставними, а рішенням виконкому Житомирської міської ради від 23 липня 2008 року №537 «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» житлові права позивачки не порушуються, оскільки як встановлено у судовому засіданні будь-які правові підстави для проживання позивачки у спірному житлі на час прийняття оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись статтями 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, управління Державної міграційної служби України в Житомирської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Житомир" про визнання рішення в частині незаконним, визнання права на жиле приміщення - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота