АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2829/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1630/15Головуючий у 1-й інстанції Гальченко О.О. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Акопян В. І.

Суддів: Хіль Л.М., Гальонкіна С.А.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення за неможливістю спільного проживання

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, - Акопян В.І.

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із вказаним позовом, просили виселити ОСОБА_2 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1, у якому зареєстровані та проживають сторони. Відповідач вчиняє дії, які роблять неможливим проживання з нею в одному будинку.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2, з житлового будинку в с.Судіївка Полтавського району Полтавської області без надання іншого житлового приміщення за неможливістю спільного проживання.

На рішення суду апеляційну скаргу подала ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохає рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, обґрунтовуючи вимоги тим, що суд при вирішенні питання по суті не в повному обсязі з"ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного висновку суду.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2014 року дана апеляційна скарга відхилена, а рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 22 грудня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до цього суду.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачці ОСОБА_3 на праві приватної власності належить домоволодіння в АДРЕСА_1 на підставі рішення Полтавського райсуду від 23.07.2008 року (а.с. 5-6,7).

В даному будинку проживають та зареєстровані: позивачка ОСОБА_3, позивач ОСОБА_4Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована та проживає з 11.03.98 року, набула право користування житловим приміщенням згідно з вимогами ст. 156 ЖК України як член сім'ї позивачів (а. с. 15)., оскільки з 1993 по 2011 роки перебувала з ним в шлюбі.

Задовольняючи позовні вимоги про виселення відповідача на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК України, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не дотримується норм і правил співжиття і порушує їх, робить неможливим проживання з нею в одному будинку позивачів, що призводить до бійок, допускає руйнування та псування жилого приміщення. Крім того, зазначив, що позивачі постійно, протягом тривалого часу вживали різноманітні заходи як громадського впливу, так і інші для налагодження життя та врегулювання відносин, але такі виявились безрезультатними.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушення правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, необхідно виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Такими є заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів тощо.

Вирішуючи спір по суті місцевий суд посилався на те, що до відповідача вживались позивачами заходи, попередження і громадського впливу, однак не звернув уваги, що останні не наділені повноваженнями їх застосовувати, а проведення профілактичної бесіди до таких не відноситься. Також судом першої інстанції не звернуто увагу на той факт, що звернення до райвідділу міліції з приводу вчинення сварки та нанесення тілесних ушкоджень були як зі сторони позивачів( а.с.9-11, 76) так і відповідача (а.с.37) про справі. У висновку о/у СКР Полтавського РВУ МВС України від 05.05.2014 року ,на який послався місцевий суд як на доказ на підтвердження позову, в резолютивній частині висновку зазначено, що розгляд заяви ОСОБА_5. припинити.

Таким чином, з урахуванням висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 квітня 2015 року (які є обов'язковими для суду першої інстанції відповідно ч.1 ст. 338 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4..

Керуючись ст. ст. 303 , 307 , ст.309 , ст. 316 ЦПК України колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольни.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виселення за неможливістю спільного проживання відмовити.

Рішення апеляційного суду вступає в законну силу з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили рішенням апеляційного суду .

Головуючий В.І. Акопян

Судді: Л.М.Хіль

С.А.Гальонкін

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян