Справа № 645/5746/15-ц
Провадження № 2/645/1907/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 вересня 2015 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Іващенко С.О.,

при секретарі судових засідань - Новицької Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення неустойки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів неустойку в розмірі 251000 гривень за неналежне виконання зобов'язань за договором позики від 11 листопада 2010 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 11 листопада 2010 року відповідачі солідарно позичили у позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 97 500 доларів США. На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України, того ж дня між ними в письмовій формі був укладений договір позики, 11 листопада 2010 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований нею в реєстрі за № 2526. Відповідачі грубо порушили умови укладеного із Позивачем Договору позики, і борг позивачеві не повернули. За таких обставин позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості до суду. 05 грудня 2014 року за результатами розгляду цивільної справи №645/7155/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики Фрунзенський районний суд м. Харкова постановив рішення, яким стягнув солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики 11 листопада 2010 року в сумі еквівалентній 97500 доларам США , що становить курсом НБУ 1 491 750 гривень та 365 000 неустойки за прострочення виконання зобов'язань; та суму судового збору 1275,50 гривень з кожного. Факт звернення позивача в суд із позовами до відповідачів про стягнення з них на користь позивача боргу за договором позики, нарахувань за заборгованістю, ухвалення рішень про задоволення судом вимог позивача не припиняють зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняють боржників (відповідачів) від відповідальності за невиконання ними грошових зобов'язань не позбавляють кредитора права на подальше нарахування, вимогу і стягнення з боржників неустойки (штрафів, пені) та інших передбачених договором та/або законом нарахувань. Оскільки станом на день звернення до суду цього позову, зобов'язання відповідачів за договором позики так і не виконані, позивач просить суд стягнути неустойку за період з моменту попереднього звернення до суду 06 червня 2014 року по день звернення до суду із цим позовом. Так згідно із п. 5 договору позики від 11 листопада 2010 року за реєстровим №2526, за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідачі повинні сплатити солідарно на користь позивача неустойку в розмірі 1000 гривень за кожен день прострочення. Період днів прострочення відповідачами їх зобов'язань з повернення на користь позивача боргу за період з 07 червня 2014 року по 13 лютого 2015 року становить 251 день, то сума неустойки складає 251 000 гривень.

У зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила винести заочне рішення.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом неодноразового направлення судових повісток як рекомендованою так і простою кореспонденцією за місцем реєстрації, які повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи: «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечували проти такого вирішення справи.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Судом було встановлено, що 11 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8, ОСОБА_9 було укладено договір позики, який було посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований нею в реєстрі за № 2526 (а.с. 5).

Згідно п.1 даного договору, позикодавець передав у власність позичальникам, а позичальники - прийняли солідарно валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 97 500 доларів США, позичальники зобов'язуються солідарно повернути позикодавцю валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 97 500 доларів США не пізніше 07 червня 2011 року.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Строк повернення грошових коштів був встановлений до 07 червня 2011 року.

Між сторонами виникли правовідносини, за якими Позивачем були передані гроші, зобов'язання повернути які в установлений строк відповідачі не виконали.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачі свої зобов'язання з повернення позики за договором позики від 11.11.2010 року не виконали, і позивач звернувся за захистом своїх прав в суд із позовом про стягнення з них на свою користь суми заборгованості.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково і вирішено стягнути на його користь солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 11.11.2010 року у вигляді неповернутої частини позичених коштів в сумі, еквівалентній 97 500 доларів США, що за курсом НБУ становило1 491 750 грн. 00 коп., та 365 000 грн. 00 коп. неустойки за прострочення виконання зобов'язань. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.02.2015 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2014 року змінено і вирішено додатково стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 проценти за користування позикою за період з 11.11.2010 року по 06.06.2014 року в сумі 779 514 грн. 29 коп. та 3% річних за період з 08.06.2011 року по 06.06.2014 року в сумі 263069 грн. 19 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Незважаючи на обов'язковість судових рішень, визначена рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.12.2014 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 26.02.2015 року сума заборгованості відповідачами позивачеві не сплачена, примусове стягнення боргу за виконавчими листами не проведене.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом.

За відсутності інших передбачених договором або законом підстав, зобов'язання припиняється відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України - виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає відповідальності боржника за порушення строків розрахунків, тому сплата визначеної договором неустойки не є невід'ємною частиною вимоги про сплату основного боргу.

Ч инне законодавство не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки у визначеному судовими рішеннями розмірі відповідачі свого боргу за договором позики не повернули, це грошове зобов'язання залишилося невиконаним і, відповідно, не припинилося.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім іншого, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, і в такому разі її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

В п. 5 договору позики від 11.11.2010 року встановлено обов'язок відповідачів сплатити на користь позивача неустойку за прострочення виконання своїх зобов'язань в розмірі 1 000 гривень за кожен день прострочення.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять його умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положення пункту 5 договору позики від 11.11.2010 року про неустойку відповідає ч. 1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Оскільки укладений сторонами договір позики від 11.11.2010 року є чинним, не розірваний, не визнаний в установленому порядку нікчемним чи недійсним, він підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобов'язання.

Позивач правомірно і обґрунтовано просить стягнути з відповідачів неустойку з розрахунку по 1 000 грн. за 251 день прострочення в період з 07.06.2014 року по 13.02.2015 року на загальну суму 251 000 грн. 00 коп., а тому суд задовольняє цю вимогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 598, 599, 610, 612 ЦК України, ст. ст. 61, 88, 197, 209 - 216, 218, 224 - 226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1), ОСОБА_8 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3) неустойку за договором позики за період з 07.06.2014 року по 13.02.2015 року в сумі 251 000 (двісті п'ятдесят одну тисячу) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1), ОСОБА_8 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3) судовий збір в розмірі 2 510 грн. 00 коп. - по 1255 грн. 00 коп. з кожного.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачами протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: