УХВАЛА

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Євтушенко О.І., Леванчука А.О.,

МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Миколаївський діпроміст», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалось на те, що 17 травня 2007 року між позивачем та ТОВ «Істок-2001» укладений кредитний договір № 012/01-02/07-027 з подальшими змінами, відповідно до якого останньому наданий кредит у вигляді не відновлювальної лінії з лімітом 5 050 000 грн, зі сплатою 17 % річних терміном до 15 травня 2017 року. 04 грудня 2009 року між позивачем, ТОВ «Істок-2001» та ЗАТ «Миколаївський діпроміст», правонаступником якого є ТОВ «Миколаївський діпроміст», укладений договір про переведення боргу № 11/01-02-09-060, відповідно до якого останній змінився на нового боржника за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 012/01-02/07-027.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 4 грудня 2009 року між кредитором, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручились за виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Також 25 грудня 2012 року між кредитором та ТОВ «Софора Юг» укладений договір поруки, відповідно до якого останній поручився солідарно з позичальником відповідати за виконання ним зобов'язань за кредитним договором.

Боржник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 4 508 081,73 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 508 081,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 508 081,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4 508 081,73 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 13 травня 2015 року рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позичальником порушено умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Проте погодитись з такими висновками не можна.

Судами встановлено, що 17 травня 2007 року банк уклав з ТОВ «Істок-2001» кредитний договір № 012/01-02/07-027, за умовами якого надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 5 050 000 грн під 17 % річних за користування кредитом терміном до 15 травня 2017 року.

Додатковими договорами від 01 грудня 2008 року, 31 серпня 2009 року процентна ставка за користування кредитом збільшена до 19,75 % річних та змінено графік повернення кредиту з відстрочкою погашення процентів за липень-серпень 2009 року до 05 вересня 2009 року.

04 грудня 2009 року між банком, позичальником та ЗАТ «Миколаївський діпроміст», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Миколаївський діпроміст», укладено договір про переведення 3 986 731 грн. 12 коп. боргу, визначеного сторонами на день укладення цього правочину.

За додатковим договором між банком і ЗАТ «Миколаївський діпроміст» від 04 грудня 2009 року кредитний договір викладено в новій редакції. Як зазначено в п. 1. 1 цього договору, банк надав кредит у формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 3 986 731,12 грн до 15 травня 2017 року.

22 квітня, 27 жовтня 2010 року, 31 січня, 31 березня, 31 серпня, 29 листопада 2011 року, 26 квітня, 22 червня, 25 грудня 2012 року між сторонами кредитного договору укладались додаткові договори, якими змінювались графіки повернення кредиту, змінювалась ставка за користування кредитом, надавалась відстрочка погашення заборгованості, здійснювалась капіталізація заборгованості.

04 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ТОВ « Софора Юг» були укладені окремі договори поруки, за якими останні взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за борговим зобов'язаннями позичальника, що виникають з умов кредитного договору.

31 січня 2011 року до вказаних договорів поруки їх сторонами за додатковими договорами внесені зміни, а саме: п. 1.1 викладено в новій редакції. Так, поручителі зобов'язались відповідати перед кредитором солідарно з боржником за виконання кредитних зобов'язань, за умовами якого боржник зобов'язаний повернути 3 760 006,25 грн кредиту до 15 травня 2017 року, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 17 % річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, та сплатити пені, штрафи, комісії, передбачені кредитним договором.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Положеннями ст. ст. 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, розмір якої станом на 19 грудня 2013 року складає 4 508 081 грн. 73 коп. (3 976 595,52 грн. - неповернутий кредит, 453 907,41 грн. - відсотки за користування кредитом, 77 578,80 грн - пеня).

Згідно зі ст. ст. 8, 9 кредитного договору позичальник зобов'язується в строки, передбачені цим договором, здійснювати повернення суми кредиту та сплату процентів, а кредитор має право вимагати погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом у випадку невиконання позичальником умов цього договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслало основному боржнику ТДОВ «Миколаївський діпроміст» та поручителям: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вимогу про дострокове повне виконання зобов'язань за кредитним договором, в якому вимагало сплатити станом на 13 червня 2013 року 4 136 716,23 коп. (а. с. 97-104).

Однак суди на зазначені обставини уваги не звернули, зазначивши при цьому, що відповідачами у досудовому порядку не була задоволена письмова вимога банку до позичальника про дострокове повернення кредиту протягом 30 календарних днів з дня отримання вимог, а також до поручителів про дострокове повернення кредиту протягом 10 банківських днів з дня отримання вимог.

Окрім цього, суди не звернули уваги на те, що позов щодо стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 17 травня 2007 року № 012/01-02/07-027 було подано до суду 31 січня 2014 року, тобто після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений відповідно до кредитного договору, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

На порушення вимог статей 4, 10, 212, 213 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, не з'ясували, коли була остання проплата та коли направлені вимоги банку про дострокове повернення боргу, належним чином не з'ясували фактичних обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зазначене вище свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що, у свою чергу, призвело до поверхового вирішення спору.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції не встановлені, не перевірені всі докази у справі, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:О.І. Євтушенко А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк