АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/1362/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1701/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Варвус Ю.Д., Кізюн О.Ю.,

при секретарі: Дубовій М.В.,

з участю: представника позивача Косідло С.М.,

представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 липня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в інтересах яких діють їх законні представники ОСОБА_5 та ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Хмельницької міської ради про виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Державний ощадний банк України», звертаючись до суду з позовом, вказувало, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2011 року було задоволено його позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначеним рішенням звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно положень чинного законодавства, після ухвалення рішення, зареєстровані у квартирі особи, повинні добровільно звільнити її. Однак відповідачі, які зареєстровані у даній квартирі, отримавши письму вимогу, добровільно не виселились. Тому позивач просив суд виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1, стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 липня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стефанишин С.Л. Категорія: 44

Доповідач: Янчук Т.О.

скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким задоволити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку про відмову в позові. Апелянт зазначає, що відповідачі протягом тривалого часу в добровільному порядку не виконують судове рішення, чим порушують його права. ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_2, тому суд міг би виселити відповідачів в цей будинок.

В судовому засіданні представник банку підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, доводи представників сторін, які були присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки квартира, на яку звернено стягнення як на предмет іпотеки, придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому підстави для виселення відповідачів без надання іншого постійного житлового приміщення відсутні.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, що 18 квітня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та фізична особою-підприємцем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 230 тис.грн. у вигляді відновлюваної кредитної лінії на споживчі цілі із сплатою відсотків за користування ним у розмірі 16% річних з кінцевим терміном повернення 17 квітня 2010 року.

В цей же день ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки для забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають із вищезазначеного кредитного договору. Предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с.13).

В зв'язку з невиконанням позичальником ОСОБА_5 умов кредитного договору щодо повернення кредиту станом на 24 листопада 2010 року в позичальника виникла заборгованість перед банком в загальній сумі 301907 грн. 54 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 квітня 2007 року 301907,54 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Рішення набрало законної сили.

На теперішній час відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_11, та її неповнолітні діти ОСОБА_12, ОСОБА_13 проживають у даній квартирі та відмовляються звільнити її.

На виконання вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» кожному окремо банком 11.06.2013 року та 14.03.2014 року вручено письмові вимоги про звільнення добровільно трикімнатної квартири, яка є предметом іпотеки, протягом місяця з моменту отримання даного повідомлення або їх виселення буде здійснено примусово на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 898-IV звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню норми статті 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року по цивільній справі № 6-39цс15, прийнятою за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, в іпотеку було передано житлову квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, а за рахунок інших коштів ще до укладення кредитного договору, а сам кредит був отриманий на споживчі цілі.

В позовних вимогах позивач просив суд виселити відповідачів з предмету іпотеки, однак не зазначив постійне жиле приміщення, яке має надаватись для проживання відповідачам, а фактично просив виселити їх без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, слід прийти до висновку, що у відповідності до вимог ч.2 ст.109 Житлового кодексу України відсутні правові підстави для виселення мешканців квартири без надання іншого житлового приміщення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, висновки суду вони не спростовують, підстав для задоволення апеляційної скарги суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук