Справа № 2-8808/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, Головного управляння юстиції у м. Києві, про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачів 09.12.2014 року звернулася із позовом, в якому просила:

- визначити, що частка померлого ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно договору міни квартир, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 04.04.1994 року за реєстровим №11-606, становила 1/3.

- визначити, що частка померлої ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно договору міни квартир, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 04.04.1994 року за реєстровим №11-606, становила 1/3.

- визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,8 кв. м, житловою площею 30,8 кв. м.

- визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,8 кв. м, житловою площею 30,8 кв. м.

- визнати за позивачем ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 1/9 частини квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,8 кв. м, житловою площею 30,8 кв. м.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, місце проживання або місце знаходження відповідача, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивачі обґрунтовують вимоги до відповідачів, тобто ті юридичні факти, на основі яких вони звертаються до суду та обґрунтовують свої вимоги відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, зміст позовної заяви свідчить, що позивачами не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову щодо визнання права власності на спадкове майно, тобто, які їх права, за захистом яких вони звертаються до суду, порушені, виходячи із положень глави 86-87 ЦК України, якими визначено порядок та строки прийняття спадщини, а також, чим саме передбачений обраний позивачами спосіб захисту прав та інтересів, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження нотаріуса.

Зокрема, листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року роз'яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Разом з тим, враховуючи викладене, позивачі не викладають обставин, що перешкоджають їм для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у разі входу до складу спадщини визначених частин спірної квартири, а також які їх права порушені кожним з відповідачів.

Таким чином, в поданій позовній заяві не викладені обставини, якими позивачі надають обґрунтування своїм вимогам відповідно до норм матеріального права, не окреслено предмет позову, який би характеризував те, на що він спрямований позов, тобто, які цивільні права позивачів порушені, який характер мають правовідносини, що виникли з приводу предмету спору, чим передбачений такий спосіб захисту.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачами не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з'ясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача є обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Ст. 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання, а відповідачі, котрі як і позивачі мають право на судових захист, має бути обізнаний, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Київської міської ради, Головного управляння юстиції у м. Києві, про визначення часток у спільній сумісній власності, визнання права власності в порядку спадкування залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз'яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: