Справа № 761/2159/15-ц
Провадження №2/761/2914/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 травня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарях Звонцовій О.І., Асановій Л.С., Шибановій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_3 08.02.2012 р. зобов'язалась компенсувати позивачу витрати по догляду за покійним ОСОБА_4 у сумі 5 000,00 доларів США, про що надала власноручно складену розписку. Однак, пройшло майже 3 роки, а відповідач не виконує свої зобов'язання та мотивує це тим, що вона не отримала свідоцтво про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_4 - квартиру. Представник позивача вважає, що для оформлення спадщини у відповідача було достатньо часу, вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори про її прийняття і для подальшого оформлення права власності та реалізації такого права у неї є необмежена кількість часу, а отже відповідач умисно не квапиться оформляти спадщину. Зважаючи на те, що строк позовної давності спливає представник позивача і змушений звернутися до суду про зобов'язання позивача до повернення коштів. За таких обставин представник позивача просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 81 400 грн. боргу та судові витрати.

В подальшому представник позивача уточнювала вимоги та остаточно в судовому засіданні просила суд стягнути на користь позивача 100 350,00 грн. зважаючи на офіційний курс НБУ.

Відповідач, його представник заперечували щодо задоволення вимог ОСОБА_1 Зазначили, що умовою сплати відповідачем на користь позивача відшкодування є настання певної події , а саме отримання відповідачем свідоцтва про права на спадщину. На день розгляду справи ОСОБА_2 не отримала такого документу , оскільки Третя київська державна нотаріальна контора хоч і не заперечує проти переходу права на спадщину до ОСОБА_2 , водночас і не оформлює свідоцтво про право на спадщину. Тобто ОСОБА_2 не отримала свідоцтво не з власної ініціативи, а через оформлення його нотаріусом. Про відмову нотаріуса в оформлені свідоцтва відповідач повідомила представника позивача адвоката ОСОБА_5 Впродовж 2012-2014 року ОСОБА_2 неодноразово консультувалась з адвокатом ОСОБА_5 (як з фахівцем в галузі права) з приводу отримання документів на спадщину, проте. Бажаної допомоги не отримала.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Встановлено і не заперечується сторонами, що 08.02.2012 р. ОСОБА_2, в якості спадкоємця за покійним ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання повернути ОСОБА_6 суму 5 000,00 доларів США як решту компенсації витрат по догляду за покійним, або передати через її представника ОСОБА_5 протягом шести місяців з дня отримання свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Як свідчить належним чином засвідчена копія спадкової справи відкрита 19.05.2004 року за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, гр.. ОСОБА_2 звернулась з заявою про прийняття спадщини за померлим за заповітом.

08.02.2012 р. Шевченківським районним судом м. Києва частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним заповіту, визнання особи такою, що прийняла спадщину, визнання права на квартиру в порядку спадкування.

Визнано недійсним заповіт складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7, посвідчений 03 листопада 1998 року Чотирнадцятою Київсь кою державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за № 3-3003. В решті позовних вимог відмовлено.

При цьому, судом встановлено, що до складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_2 і відповідно до норм ЦК України ОСОБА_2 оформити своє право на квартиру, шляхом оформлення у відповідного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Рішення сулу набрало чинності і встановлені у ньому обставини, відповідно до приписів ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Не заперечувалось в судовому засіданні учасниками процесу та обставина, що саме у зв'язку з ухваленням даного рішення, ОСОБА_2 і взяла на себе спірні зобов'язання.

13.07.2012 р. відповідач звернулась до Третьої Київської державної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом за померлим ОСОБА_4

10.08.2012 р. Третя Київська державна нотаріальна контора повідомила. що таке свідоцтво н може бути видано, оскільки цей заповіт було скасовано новим заповітом, посвідченим Чотирнадцятою Київською держаною нотаріальною конторою 03.11.1998 року, реєстр № 3 - 3003, який було визнано недійсним Шевченківським районним судом м. Києва від 08.02.2012 р. Також ОСОБА_2 роз'яснено можливість звернення до Шевченківського районного суду м. Києва з метою роз'яснення рішення.

Також, як свідчить спадкова справа, відповідач направив в адресу нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом 31.03.2014 року.

У відповідь державний нотаріус повідомив, що на сьогоднішній день заявником не надано жодного документу Шевченківського районного суду м. Києва щодо роз'яснення рішення від 08.02.2012 р. і для вирішення питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 необхідно звернутися до нотаріальної контори особисто.

Відповідач. його представник пояснили, що вчинили всі дії за для виконання взятих на себе зобов'язань, але саме нотаріальна контора гальмує видачу свідоцтва з отриманням якого позивачу мають бути передані грошові кошти.

З іншого боку, представник позивача вказує, що саме бездіяльність ОСОБА_2 призводить до того, що свідоцтво н видається протягом 3 років, а отже не виконуються взяті на себе зобов'язання.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Термін, відповідно до ст. 252 ЦК України, визначається календарною датою,або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Під терміном, вищенаведені положення ЦК України в розуміють певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і по суті є календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання передати позивачу грошові кошти протягом шести місяців з дня отримання свідоцтва про право спадщини за заповітом.

Таким чином, в розумінні норм ЦК України, йдеться про подію, яка може і не настати, а тому на думку суду, у даному випадку йдеться не про термін, а про умову виконання зобов'язання, що притаманно умовним угодам.

При цьому положеннями ст. 212 ЦК України визначено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні (відкладальна обставина).

В розумінні ж зазначеної норми матеріального права, мова йде про подію, настання якої не залежить від волі сторони.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 з липня 2012 року по березень 2015 р. відповідач фактично не вчиняла дії, які свідчать про намагання отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Також суд вважає за можливе взяти до уваги ту обставину, що звернення до нотаріальної контори в березні 2015 р. відбулось після отримання ухвали про відкриття провадження у даній справі та позовної заяви з додатками.

За приписами ч. 3 ст. 212 ЦК України, якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що настала.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що права позивача було порушено, а обставина з якою сторони пов'язують виконання зобов'язання такою, що настала.

За положеннями ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Представник позивача просить суд стягнути з відповідача суму боргу у національній валюті зазначає, що на день розгляду справи сума, яка має сплатити відповідач становить 100 350,00 грн., зважаючи на те, що офіційний курс НБУ на 18.05.2015 р.

Сума боргу відповідачем, його представником не оспорювалась.

Приписами ст. 526 ЦК України ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,212-215 ЦК України, ст.ст. 212,251,252,09,526,533

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 100 350 грн. 00 коп.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 003 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя