Головуючий суду 1 інстанції - Олійник С.В.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 431/1993/14-ц
Провадження № 22ц/782/449/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого: Лозко Ю.П.

Суддів: Соловей Р.С., Украінцевої Л.Д.

при секретарі : Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 08 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА :

04 липня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що 22 квітня 2011 року він позичив грошову суму у розмірі 2 360 доларів США відповідачу ОСОБА_2, про що свідчить розписка. У встановлений строк, відповідачем борг в добровільному порядку не повернуто. Посилаючись на невиконання відповідачем свого зобов'язання, в уточнених позовних вимогах позивач просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 1909,44 доларів США та 3 % річних від суми боргу 254,90 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2015 рік сумі 45 537,71 гривень, з яких основна сума боргу 40 174,61 гривень та 3 % річних 5363,09 гривень, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 08 липня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 22 квітня 2011 року в загальному розмірі 45 537,71 гривень.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати понесені позивачем загальному розмірі 669, 53 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд, скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 08 липня 2015 року та ухвалити по справі нове рішення по суті позовних вимог з урахуванням повернутих ним в рахунок боргу 1950,56 доларів США.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції у повному обсязі виконані.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 22 квітня 2011 року між сторонами був укладений договір позики на суму 2360 доларів США, який відповідає ст. ст. 1046, 1047 ЦК України. Дана обставина відповідачем не заперечується. Суму позики у строк обумовлений вказаним договором, відповідач не повернув, тому в даному випадку застосовується відповідальність відповідно до вимог ч.1 ст. 1050, ч.4 ст.545, ст. 625 ЦПК України.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 22 квітня 2011 року між сторонами був укладений договір позики за яким, відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 2360 доларів США, та зобов'язався повернути борг в строк до 22.07.2012 року (а. с. 6). Вказані обставини не заперечувались відповідачем.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно ст. 599 ЦК України, якою встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зобов'язання припиняється не будь - яким виконанням, а лише виконанням, проведеним належним чином, тобто відповідно до умов договору.

Неналежно проведене виконання не припиняє зобов'язання, а лише тягне за собою покладення на боржника нових обов'язків, які становлять міри цивільно - правової відповідальності.

Матеріали справи не містять письмових доказів, щодо належного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нимгрошовогозобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з урахуванням вказаних норм та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який на підставі доказів та доводів наданих кожною стороною, обґрунтовано дійшов висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що в рахунок повернення боргу за договором позики ним були передані позивачу ОСОБА_3 у присутності свідків грошові кошти, а саме у розмірі 1000 доларів США та 500 доларів США, а позивач в свою чергу відмовився надати відповідачу письмову розписку про отримання від нього цих грошових сум, та обіцяв віддати розписку після остаточного розрахунку, на увагу суду не заслуговують, оскільки, відповідачем не надано жодного доказу, які б об'єктивно підтверджували ці обставини, та сам факт належності виконання повністю або частково, взятих на себе зобов'язань за договором позики відповідно до вимог вказаних норм, що є однією із підстав його припинення за ст. 599 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, зводяться до не згоди з висновками суду по оцінці доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду.

Доказів, які б спростовували висновки суду, апелянтом не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У даному випадку доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду відповідає вимогам закону, підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів, керуючись ст. 308, ст. 314 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :