АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/271/15 Головуючий: 1 інстанції
Справа: № 632/1633/14-ц Тітов О.М. Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Агрофірма «Земледар» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Агрофірма «Земледар» до ОСОБА_2, третя особа: Науково-виробнича фірма «Сінтал'Д» - товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач ПП «Агрофірма «Земледар» звернувся до суду із позовом, в подальшому уточненим, в якому вказував на те, що рішенням Господарського суду Харківської області від 14.11.2013 року з Науково-виробничої фірми «Сінтал'Д» - товариство з обмеженою відповідальністю (далі: НВФ «Сінтал'Д» - ТОВ) на користь ПП «Агрофірма «Земледар» стягнуто грошові кошти у розмірі 2 206 715,94 грн. та 44 134,32 грн. судового збору. Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2013 року з НВФ «Сінтал'Д» - ТОВ на користь ПП «Агрофірма «Земледар» стягнуто 6 854 800,00 грн., з яких 5 223 400,00 грн. попередньої оплати за непоставлений товар, 1 567 020,00 грн. штрафу за не поставку товару та 64 380,00 грн. судового збору, а також 68 820,00 грн. судових витрат.

02.12.2013 року між ПП «Агрофірма «Земледар» та відповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 02/12/13, відповідно до умов якого останній поручився перед Кредитором ПП «Агрофірма «Земледар» за виконання НВФ «Сінтал'Д» - ТОВ своїх грошових зобов'язань загальною сумою 9 174 470,26 грн., що виникли згідно вищевказаних рішень Господарського суду Харківської області від 14.11.2013 року та 02.12.2013 року.

При цьому сторони погодилися, що станом на дату укладення Договору поруки розмір основного зобов'язання Боржника, що виникло згідно зазначених рішень господарського суду, складає еквівалент 1 113 482,00 дол. США за міжбанківським курсом долара США до гривні.

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником основного зобов'язання у строк до 01.03.2014 року, кредитор пред'являє Поручителю письмову вимогу про невиконання або неналежне виконання Боржником основного зобов'язання, а поручитель зобов'язаний сплатити на користь Кредитора у гривнях за міжбанківським курсом долара США до гривні станом на дату платежу: не пізніше наступного за днем пред'явлення письмової вимоги Кредитора дня частину основного зобов'язання у розмірі 622 028,00 дол. США з урахуванням 15 % річних на суму основного зобов'язання, починаючи з 01.04.2013 року до погашення вказаної частини основного зобов'язання; не пізніше 31.12.2014 року частину основного зобов'язання у розмірі 491 454,00 дол. США з урахуванням 15 % річних на фактичний залишок суми основного зобов'язання, починаючи з 01.04.2013 року до дати погашення основного зобов'язання у повному обсязі.

У зв'язку з тим, що Боржником НВФ «Сінтал'Д» - ТОВ частину основного зобов'язання у розмірі 622 028,00 дол. США у зазначений строк (01.03.2014 року) не було виконано, позивач на підставі п. 2.1 Договору поруки 26.05.2014 року пред'явив відповідачу ОСОБА_2 шляхом направлення за його місцем знаходження письмову вимогу від 23.05.2014 року про сплату на користь позивача частини основного зобов'язання у розмірі 622 028,00 дол. США з урахуванням 15 % річних на суму основного зобов'язання, починаючи з 01.04.2013 року до дати погашення вказаної частини основного зобов'язання у гривнях за міжбанківським курсом долара США до гривні станом на день погашення вказаної частини основного зобов'язання.

Зазначена письмова вимога відповідачем була отримана, однак залишилась не виконаною.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що боржником НВФ «Сінтал'Д» - ТОВ основне зобов'язання з повернення коштів у зазначений строк (01.03.2014 року) виконане не було, у зв'язку з чим станом на 20.10.2014 року утворилась значна заборгованість, позивач ПП «Агрофірма «Земледар» просив суд на підставі ст.ст. 1, 12, 13, 15, 44, 54-58 Господарського процесуального кодексу України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 553, 554, 610 ЦК України стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2, як поручителя боржника, частину основного зобов'язання у розмірі 622 028,00 доларів США, 15% річних на суму основного зобов'язання в розмірі 259 914,15 доларів США, а також 3 654,00 грн. сплаченого ним судового збору.

У судовому засіданні представник позивача - ПП «Агрофірма «Земледар» підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі й наполягав на їх задоволенні.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року у задоволенні заявлених ПП «Агрофірма «Земледар» позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

Не погодившись із таким рішенням міськрайонного суду, позивач - ПП «Агрофірма «Земледар» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що положення ЦК України не містять заборони щодо укладення договору поруки на підставі рішення суду, а тому відповідач ОСОБА_2, як поручитель, має відповідати за невиконання боржником НВФ «Сінтал'Д» - ТОВ зобов'язань, що виникли на підставі рішень господарського суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення міськрайонного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази та надав їм належну правову оцінку в ухваленому по справі судовому рішенні.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки, а відтак і зобов'язання, можуть виникати з рішення суду, але виключно у випадках, встановлених актами цивільного законодавства,

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Правовідносини, що стосуються поруки, регулюються параграфом 3 глави 49 ЦК України.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Таким чином, порука є зобов'язально-правовим засобом забезпечення виконання зобов'язання, (як правило, грошового), що виникає з цивільно-правових угод: договорів та інших правочинів, за яким до зобов'язання основного божника додатково примикає зобов'язання третьої особи, яка за нього поручається.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено по справі, рішенням Господарського суду Харківської області від 14.11.2013 року з Науково-виробничої фірми «Сінтал'Д» - товариство з обмеженою відповідальністю на користь Приватного підприємства «Агрофірма «Земледар» стягнуто грошові кошти у розмірі 2 206 715,94 грн. та 44 134,32 грн. витрат по сплаті судового збору (а.с. 12-16).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2013 року з Науково-виробничої фірми «Сінтал'Д» - товариство з обмеженою відповідальністю на користь Приватного підприємства «Агрофірма «Земледар» стягнуто 6 854 800,00 грн., з яких 5 223 400,00 грн. попередньої оплати за непоставлений товар, 1 567 020,00 грн. штрафу за не поставку товару та 64 380,00 грн. судового збору, а також 68 820,00 грн. судових витрат (а.с. 17-20).

02.12.2013 року між Приватним підприємством «Агрофірма «Земледар» та відповідачем по справі ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 02/12/13, відповідно до якого останній поручився перед Кредитором - ПП «Агрофірма «Земледар» за виконання Боржником - НВФ «Сінтал'Д» - ТОВ своїх грошових зобов'язань загальною сумою 9 174 470,26 грн., що виникли згідно з вищевказаними судовими рішеннями, тобто фактично за виконання Боржником цих судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (далі: Закон № 606-XIV).

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та здійснюється на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами (ст.ст. 2, 17 Закону № 606-XIV).

Таким чином, оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то виконання вищезазначених рішень Господарського суду Харківської області від 14.11.2013 року та від 02.12.2013 року про стягнення з Науково-виробничої фірми «Сінтал'Д» - товариство з обмеженою відповідальністю на користь Приватного підприємства «Агрофірма «Земледар» грошових коштів може відбуватися не інакше, як на підставах та в порядку, визначених ГПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Підсумовуючи наведене, можна зробити висновок про те, що порука, яка є зобов'язально-правовим засобом забезпечення виконання зобов'язання, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають, у зв'язку з чим виконання судового рішення не може забезпечуватися порукою, оскільки це суперечить самій суті та правовій природі поруки, як зобов'язально-правового засобу забезпечення виконання зобов'язання, та не передбачено цивільним законодавством.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачем - Приватним підприємством «Агрофірма «Земледар» вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь останнього грошових коштів, присуджених йому згідно рішень Господарського суду Харківської області від 14.11.2013 року та від 02.12.2013 року, на підставі укладеного між сторонами Договору поруки № 02/12/13 від 02.12.2013 року.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги позивача - ПП «Агрофірма «Земледар» про те, що положення ЦК України не містять заборони щодо укладення договору поруки на підставі рішення суду, а тому відповідач ОСОБА_2, як поручитель, має відповідати за невиконання боржником НВФ «Сінтал'Д» - ТОВ зобов'язань, що виникли згідно рішень господарського суду, то ці доводи апелянта судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування до спірних правовідносин положень параграфу 3 глави 49 ЦК України.

Крім того, судова колегія звертає увагу й на те, що з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Інші доводи апеляційної скарги позивача - ПП «Агрофірма «Земледар», що наведені на її обґрунтування, які фактично зводяться до незгоди з ухваленим міськрайонним судом по справі рішенням та суб'єктивної його переоцінки, в даному випадку є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агрофірма «Земледар» - відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: