Провадження № 2/712/89/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі :

головуючого судді - Мельник І.О.

при секретарі - Аліценко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції Черкаської області про визнання недійсним і скасування рішення Черкаської міської ради, визнання права на оренду земельної ділянки незаконним, визнання незаконним та скасування договору оренди, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, вилучення інформації про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради, ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції Черкаської області про визнання недійсним і скасування рішення Черкаської міської ради, визнання права на оренду земельної ділянки незаконним, визнання незаконним та скасування договору оренди, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, вилучення інформації про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що в травні 2014 року їй стало відомо про існування договору оренди землі без номера та серії, укладеного 27.02.2013 року, згідно з яким Черкаська міська рада надала ОСОБА_3, проживаючої разом з сім'єю в АДРЕСА_1, в оренду на 5 років земельну ділянку площею 158,0 кв.м з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, пунктом 1.5 рішення Черкаської міської ради № 3-1088 від 09.08.2012 року ОСОБА_3 було надано у власність безоплатно земельну ділянку площею 480,0 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2, а також земельну ділянку площею 158,0 кв.м. з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2. Вважає вказане рішення міської ради та договір оренди такими, що суттєво порушують її права, оскільки згідно з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2013 року саме вона є власником 48/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 і, як наслідок до неї перейшло право користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією адресою. За таких обставин, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд визнати недійсним і скасувати п.1.5 рішення Черкаської міської ради № 3-1088 від 09.08.2012 року, згідно з яким ОСОБА_3 надано у власність безоплатно земельну ділянку площею 480,0 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2, а також земельну ділянку площею 158,0 кв.м з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за тією ж адресою. Визнати незаконним право власності ОСОБА_3 на оренду на 5 років земельної ділянки площею 158,0 кв.м з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:008:0072). Визнати незаконним і скасувати договір оренди без номера та серії, укладений 27.02.2013 року, згідно з яким Черкаська міська рада надала ОСОБА_3 в оренду на 5 років земельну ділянку площею 158,0 кв.м з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:008:0072). Скасувати державну реєстрацію договору оренди без номера та серії, укладений 27.02.2013 року та вилучити з Державного реєстру інших речових прав запис № 3711150 від 21.11.2013 року, вчинений державним реєстратором Носок Л.М.

Заявою від 02.02.2015 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила суд визнати недійсним та скасувати п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 рішення Черкаської міської ради № 3-1088 від 09.08.2012 року, згідно з яким ОСОБА_3 надано у власність безоплатно земельну ділянку площею 480,0 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2, а також земельну ділянку площею 158,0 кв.м з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в оренду на 5 років за адресою: АДРЕСА_2; визнати незаконним право ОСОБА_3 на оренду на 5 років земельної ділянки площею 158,0 кв.м з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:008:0072); визнати незаконним та скасувати договір оренди без номера та серії, укладений 27.02.2013 року, згідно з яким Черкаська міська рада надала ОСОБА_3 в оренду на 5 років земельну ділянку площею 158,0 кв.м з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:008:0072); скасувати державну реєстрацію договору оренди без номера та серії, укладений 27.02.2013 року, згідно з яким Черкаська міська рада надала ОСОБА_3 в оренду на 5 років земельну ділянку площею 158,0 кв.м. з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:008:0072); вилучити з Державного реєстру речових прав запис № 3711150 від 21.11.2013 року, вчинений державним реєстратором Носок Л.М. про державну реєстрацію договору оренди без номера та серії, укладений 27.02.2013 року, згідно з яким Черкаська міська рада надала ОСОБА_3 в оренду на 5 років земельну ділянку площею 158,0 кв.м з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:008:0072); вилучити з Державного реєстру інформацію про державну реєстрацію права власності об'єкта нерухомого майна, земельну ділянку, реєстраційний номер 01 за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер земельної ділянки :03:008:0072); номер запису про право власності 3710017 від 21.11.2013 року, вчинений державним реєстратором Носок Л.М., про реєстрацію рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексовий номер 8724945 від 06.12.2013 року), згідно з яким власником у розмірі одиниці об'єкту нерухомого майна, земельної ділянки по АДРЕСА_2, кадастровий номер :03:008:0072, значиться Черкаська міська рада, територіальна громада.

Позивачка в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що згідно з рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 22.01.2013 року вона є власником 48/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2. Таким чином, набувши право власності на 48/100 частин даного домоволодіння до неї перейшло право користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією адресою. Декілька років між нею та відповідачкою ОСОБА_3 тривав судовий спір з приводу даного домоволодіння, який був остаточно вирішений 22.01.2013 року. Просила суд зауважити, що за наявності судового спору Черкаська міська рада не мала права надавати землю у власність та укладати договір оренди земельної ділянки із ОСОБА_3 Більше того, відповідно до довідки ЧООБТІ від 16.08.2012 року за № 40706 станом на серпень 2012 року було скасовано право власності за ОСОБА_3 і 48/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2, були зареєстровані за ОСОБА_5, яка померла 17.11.2007 року. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 08.07.2011 року позивачка є спадкоємцем покійної ОСОБА_5 Згідно з технічною документацією від 21.08.2008 року 48/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 розташовані на земельній ділянці 1138 кв.м, які надаються для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а 350 кв.м. є під садом. Таким чином, дії Черкаської міської ради при наданні у власність земельної ділянки і укладенні договору оренди землі з ОСОБА_3 порушують її законні права та суперечать вимогам ст.6, 15 Закону України «Про оренду землі», ст. 120,124,125 ЗК України, адже вона є власником домоволодіння по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представники відповідача Черкаська міська рада - Стойко А.Ю., в подальшому ОСОБА_7 позов не визнали в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог позивачки. При цьому, суду пояснили, що рішення про передачу земельних ділянок у приватну власність та оренду приймалося на підставі документації із землеустрою та відповідно до чинного законодавства. Будь-яких заборон чи обмежень щодо передачі у власність та оренди ОСОБА_3 земельної ділянки на час прийняття оспорюваного рішення не було. Позивачка не зверталася до Черкаської міської ради з жодною заявою та не повідомляла про скасування права власності на нерухомість за ОСОБА_3 З документації із землеустрою не вбачалося, що ОСОБА_8 вже не є власником 48/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_2. Таким чином, міська рада діяла у межах наданої її компетенції та у спосіб, передбачений законодавством. Рішення міської ради відповідає вимогам закону.

Представник ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси 22 січня 2013 року за ОСОБА_1 було визнано право власності саме на 48/100 частини будинку АДРЕСА_2, тобто мова йдеться лише про право на частину будинку і жодним чином не вирішено питання щодо земельної ділянки і в першу чергу в зв'язку з тим, що позивачкою не ставилася така вимога і суд ухвалив рішення в межах заявлених позовних вимог. Зареєструвала вона право власності на майно в державному реєстрі прав на нерухоме майно 22.02.2013 року, тобто позивачка стала власником 48/100 частини будинку майже через 6 місяців після прийняття рішення № 3-1088 від 09.08.2012 року Черкаською міською радою про надання ділянок відповідачу (п. 1.5). Про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 в жодному правовстановлюючому документі, наявному у позивача та наданому до справи, в якості доказу не йдеться, отже таке право ОСОБА_1 набуто не було. Більше того, відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого КП «ЧООБТІ» від 03.06.2014 року, житловий будинок, який є власністю наданий час позивачки, знесено. Оскільки житловий будинок (48/100 частини), на який ОСОБА_1 набула право власності, фізично не існує, відсутні законні підстави для виділення їй земельної ділянки, ні в порядку ст. 377 ЦК України, ні ст. 120 ЗК України.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши інвентаризаційну справу № 6515, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09.08.2012 року рішенням Черкаської міської ради № 3-1088 від 09.08.2012 року «Про передачу громадян земельних ділянок безоплатно у власність та в оренду» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, та передано ОСОБА_3 земельну ділянку площею 480,0 кв.м безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 158,0 кв.м в оренду на 5 років з правом викупу для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_2, що в м. Черкаси (п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Отже, ОСОБА_3 набула права власності та права користування відповідними земельними ділянками 09.08.2012 року.

Право власності за ОСОБА_1 на 48/100 частини будинку АДРЕСА_2 визнано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.01.2013 року, залишене в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23.01.2014 року, та зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно 22.02.2013 року.

Крім того, додаткової уваги заслуговує та обставина, що в даному рішенні йдеться лише про право на частину будинку і жодним чином не вирішено питання, щодо земельної ділянки і в першу чергу в зв'язку з тим, ОСОБА_1 не ставилася така вимога і суд ухвалив рішення в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Тобто позивачка стала власником 48/100 частини будинку майже через 6 місяців після прийняття рішення № 3-1088 від 09.08.2012 року Черкаською міською радою про надання ділянок відповідачці (п. 1.5). Про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 в жодному правовстановлюючому документі, наявному у позивача та наданому до справи, в якості доказу, не йдеться, отже таке право ОСОБА_1 набуто не було.

Крім того, в ході розгляду справи з»ясовано, що відповідно до даних технічного паспорта, виготовленого КП «ЧООБТІ» від 03.06.2014 року, житловий будинок по АДРЕСА_2,власником якого є ОСОБА_1 і який знаходиться на спірній земельній ділянці, знесено.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Оскільки житловий будинок (48/100 частин), на який ОСОБА_1 набула право власності фізично не існує, нема законних підстав для виділення їй земельної ділянки ні в порядку ст. 377 ЦК України ні ст. 120 ЗК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Черкаської міської ради № 3-1088 від 09.08.2012 року «Про передачу громадян земельних ділянок безоплатно у власність та в оренду», зокрема п. 1.5, 1.5.1, 1.5.2 даного рішення, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для його скасування.

Щодо вимог ОСОБА_1 з приводу договору оренди землі від 27.02.2013 року суд також не вбачає підстав для задоволення даних вимог, з огляду на наступе.

Відповідно п. 1 Договору оренди землі від 27.02.2013 року, Орендодавеець, в особі Черкаської міської ради, на підставі п. 1.5 рішення Черкаської міської ради від 09.08.2012 року № 3-1088 надає, а Орендар, в особі ОСОБА_3, приймає в строкове платне користування земельну ділянку, що за цільовим призначенням відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, яка знаходиться в АДРЕСА_2.

Пунктом 2 Договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка площею 158,0 кв.м. на 5 років з правом викупу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За функціональним використанням земельна ділянка відноситься до категорії земель житлової забудови.

Відповідно до п. 3 Договору на земельній ділянці об'єкти нерухомого майна та інфраструктури відсутні.

З наведеного вбачається, що дана земельна ділянка (площею 158,0 кв.м.) не має жодного відношення до 48/100 частин будинку АДРЕСА_2, якими на даний час володіє ОСОБА_1

Статтею 141 ЗК України чітко встановлені підстави припинення права користування земельною ділянкою, а саме: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених Земельним кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Судом достеменно встановлено, що жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 не існує, тому підстави для припинення договору в порядку ст. 141 ЗК України не має.

Крім того, вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України висвітлюють, про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тобто суду необхідно встановити чи дійсно порушуються права позивача та в чому саме полягає порушення законних прав позивача.

Діючим законодавством визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо.

Так, відповідно до положень ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

ЗУ «Про оренду землі» визначає істотні умови договору оренди землі, яких необхідно дотримуватись при його укладанні.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

За правилами ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на час укладення договору, істотними умовами договору оренди землі є: - об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; - умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; - умови збереження стану об'єкта оренди; - умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; - умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; - існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; - визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; - відповідальність сторін;

Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

На момент прийняття рішення Черкаською міською радою (09.08.2012 року) про надання ОСОБА_3 відповідних земельних ділянок - ОСОБА_1 не являлася власницею будь-якого нерухомого майна (ні частини житлового будинку, ні земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_2;

Розмір земельної ділянки, яка переходить до власника житлового будинку, разом з цим будинком є площею на якій розміщений будинок. Оскільки на момент подачі позову ОСОБА_1 частина житлового будинку, на яку має право позивач існує лише формально, а будинок знесено, не можливо встановити, на якій частині та якого розміру земельна ділянка перейшла б їй у власність (користування) і чи перейшла б взагалі. Тим більше не можливо встановити чи порушено її права рішенням Черкаської міської ради, яке оскаржує позивач.

На земельну ділянку площею 158 кв.м. надану відповідачу в оренду на 5 років з правом викупу, ОСОБА_10 не має права вимоги, тим більше керуючись нормою ст. 120 ЗК України, на яку сама позивачка посилається як на обґрунтування своєї позиції.

Частина 2 ст. 120 ЗК України визначає, що до набувача жилого будинку переходить право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. Але дана земельна ділянка надана ОСОБА_3 (158 кв.м.) відноситься до категорії земель житлової забудови і на земельній ділянці об'єкти нерухомого майна (в т.ч. і житловий будинок чи його частина), власником якого являється ОСОБА_1, відсутні.

Оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, відповідач мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди. Наведене вказує на те, що між сторонами Договору, при його укладенні, погоджено усі істотні умови, у тому числі об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки).

Вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, вилучення інформації про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку носять похідний характер від раніше висвітлених позовних вимог, а в зв»язку з необґрунтованістю останніх, вони також не підлягають до задоволення.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки позивачкою не наведено обґрунтованих та належних доказів порушення прав, за захистом яких було спрямоване звернення до суду, а докази, які маються в матеріалах справи дають підстави спростувати вимоги викладені в позовній заяві.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 21, 381, 393 ЦК України, ст. ст. 120, 155 ЗК України, ст. ст. 5, 10, 11, 57-60, 213-215, 217 ЦПК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, ОСОБА_3, третя особа: реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції Черкаської області про визнання недійсним і скасування рішення Черкаської міської ради, визнання права на оренду земельної ділянки незаконним, визнання незаконним та скасування договору оренди, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, вилучення інформації про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час постановлення рішення - у той же строк з дня отримання його копії.

Головуючий: