Справа № 628/1488/15-ц
Провадження № 2/628/699/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015р. Куп'янський міськрайонний суд

Харківської області

в складі: головуючого судді - Клімової С.В.

за участю секретаря - Бавики Л.М.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Куп'янську справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції в Харківській області про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, Державної фінансової інспекції в Харківській області про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку, вказуючи на те, що з 08.04.2002 року по 12.01.2015 рік з відповідачем знаходилася в трудових відносинах. При прийомі на роботу, до відділу кадрів, позивачем в розпорядження відповідача були надані копії свідоцтв про народження неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та про розірвання шлюбу. Після звільнення позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері, за період з 2002 року по 2014 рік, однак їй було відмовлено так як на протязі 13 років позивач не використовувала зазначену відпустку, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з наступним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову, які просить суд задовольнити, пояснивши, що діючим законодавством не передбачено будь яких інших документів, окрім свідоцтва про народження неповнолітньої дитини, а також свідоцтва про розірвання шлюбу, на підставі чого відповідач зобов'язаний виплатити компенсацію позивачу, як одинокій матері. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Державної фінансової інспекції в Харківській області позовні вимоги не визнав, пояснивши в судовому засіданні, що на час знаходження в трудових відносинах, позивачка не зверталася до відповідача з заявою про надання їй додаткової відпустки, як одинокій матері. Крім того, будь-яких документів, які надають таке право, а саме: підтвердження того, що позивачка самостійно виховує неповнолітню дитину, також відповідачу надано не було. Заяву про виплату компенсації за весь час невикористаної відпустки, позивачкою надано тільки після звільнення. Просить суд залишити позов без задоволення.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести

ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так в судовому засіданні встановлено, що позивач з 08.04.20002 року по 12.01.2015 рік знаходилася з відповідачем в трудових відносинах, що підтверджується трудовою книжкою виданої на ім'я позивача.17.11.1998 року, позивач розірвала шлюб зі своїм чоловіком - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Куп'янського міськвиконкому Харківської області серія НОМЕР_1 від 17.11.1998 року. Після розірвання шлюбу позивач залишила дошлюбне прізвище - «ОСОБА_1». Позивач має неповнолітню дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини, відповідно до свідоцтва про народження, значиться - ОСОБА_3.

16.01.2015 року позивач звернулася до відповідача з письмовою заявою про виплату їй компенсації за невикористану соціальну відпустку за 2002-2014 роки, як одинока матір. До заяви додала: копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2, копію свідоцтва про розірвання шлюбу з батьком дитини, довідку Управління праці та соціального захисту населення Куп'янської міської ради про неотримання соціальних видів допомоги та аліментів, засвідчену довідку уповноваженої 7-го виборчого округу Куп'янської міської ради про неприймання батьком дитини участі у її вихованні.

Довідками уповноваженого виконкому Куп'янської міської Ради по квартальному комітету від 28.01.2015 року, підтверджено, що позивач проживає разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_2, яка знаходиться на її утриманні. Батько, ОСОБА_3 з 2002 року по 2014 рік участі у вихованні доньки не приймає.

Листом від 14.02.2015 року за № 09-25/1076, відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2002-2014 роки, як одинокій матері, оскільки позивач на протязі 13 років роботи жодного року зазначену відпустку не використовувала, підтверджуючих документів щодо статусу одинокої матері до відділу по роботі з персоналом до звільнення - не надавала (а.с.4-21).

Відповідно до ст..24 Закону України «Про відпустку» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» визначено такий вид відпустки як соціальна, до якої зокрема віднесено і додаткову відпустку працівникам, які мають дітей відповідно до статті 19 цього Закону.

Статтею 19 зазначеного закону передбачено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів.

Таким чином, Законом України «Про відпустки» передбачено, що одинока матір має право на щорічну додаткову оплачувану відпустку. Термiн давностi, пiсля якого втрачається право на додаткову вiдпустку працiвникам, котрi маютъ дітей, зазначений закон не передбачає.

Однак Закон України «Про відпустки» не містить визначення на яку саме жінку розповсюджується статус одинокої матері, у зв'язку з чим, суд вважає, що в даному випадку слід застосовувати Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-XII.

Відповідно до ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у

свідоцтві про народження дитини або документи про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір), або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника або соціальну пенсію.

Якщо одинока мати, одинокий усиновлювач, мати (батько) у разі смерті одного з батьків зареєстрували шлюб, то за ними зберігається право на отримання допомоги на дітей, які народилися чи були усиновлені до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Виходячи з контексту частини другої зазначеної статті вбачається, що за певних умов матір дитини отримує право на допомогу на дітей одиноким матерям також у разі смерті батька дитини, при цьому законодавець не акцентує уваги на те, чи обов'язково між матір'ю та батьком дитини мав бути зареєстрований шлюб.

У статті 18-2 Закону України Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено конкретний перелік документів, які доводять, що жінка є одинокою матір'ю, а саме: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови легалізації цього документа в установленому законодавством порядку.

Термін «одинока матір» містить п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06.11.1992 року, відповідно до якого одинокою матер'ю є : жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 19.05.2009р. № 5565/0/14-09/13 одним із документів для підтвердження того, що батько не бере участі у вихованні дитини, можуть бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; рішення органів опіки та піклування або суду щодо участі батька у вихованні дитини, а також ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів, тощо.

Крім того, підтвердженням відсутності участі батька у вихованні дитини може бути акт, складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою комісією, утвореною на підприємстві, в установі, організації, а також довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) тощо.

На думку суду, пред'явлення лише копії свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про народження дитини, довідки виконавчого комітету про реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини, а також неприймання батьком участі у вихованні дитини, не дає відповідачу достатніх підстав для виплати позивачу компенсації за невикористану соціальну відпустку.

Приходячи до такого висновку судом враховується, що данні відомості відповідачу були надані позивачем тільки після припинення останнім трудових відносин.

Крім того, ст.157 Сімейного кодексу України, передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст..158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування приймає на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, дитина у позивачки була народжена у зареєстрованому шлюбі, запис про батька внесено на підставі ст. 133 СК України. Про обставини зазначені у ч. 2 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» або про позбавлення батьківських прав колишнього чоловіка, позивач не зазначає.

Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає що позивачем у судовому засіданні не доведено перед судом свого позову, що є його обов'язком відповідно до ст. 10 ЦПК України, при цьому суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи - роз'яснював сторонам їх права та обов'язки, попереджував про вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтований та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 209, 212, 214-218 ЦПК України, ст.ст.157,158 Сімейного Кодексу України, ст..ст. 4, 19, 24 Закону України «Про відпустки», ст..ст.18-1, 18-2 Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної фінансової інспекції в Харківській області про зобов'язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28.05.2015 року

Суддя Куп'янського міськрайонного суду С.В. Клімова