Ухвала

іменем україни

12 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах ОСОБА_4 до ліквідаційної комісії з припинення Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради, Комісії з припинення Шевченківської районної у м. Києві ради, Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бастіон», Київська міська рада, про визнання договору недійсним, скасування свідоцтва про право власності, повернення майна із чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою заступника прокурора м. Києва на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор Шевченківського району м. Києва в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 березня 2007 року, що набрала законної сили, визнано незаконним та скасовано підпункт 35 додатку № 1 до рішення Шевченківської районної в м. Києві ради «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківської районної в м. Києві ради» від 31 жовтня 2006 року № 91.

Зазначеною постановою встановлено статус приміщення площею 40 кв. м як допоміжного приміщення жилого будинку, по АДРЕСА_1.

Однак, не зважаючи на вказане, 02 листопада 2007 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було видано свідоцтво про право власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва на нежиле приміщення площею 40 кв. м по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного свідоцтва про право власності 29 січня 2008 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення площею 40 кв. м по АДРЕСА_1, згідно з яким вказане нежиле приміщення було відчужено шляхом викупу на користь ОСОБА_5

У свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу від 19 березня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вказане нежиле приміщення було відчужено останній.

Вважаючи, що ОСОБА_4 як власник квартири № 18, так само як і інші власники жилих квартир будинку АДРЕСА_1 є одночасно співвласником на праві спільної власності допоміжних приміщень загального користування та технічного обладнання багатоквартирного жилого будинку АДРЕСА_1 відповідно до вимог ст. 1, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 382 ЦК України, прокурор просив скасувати свідоцтво від 02 листопада 2007 року серії CAB № 553899 про право власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва на нежиле приміщення площею 40 кв. м по АДРЕСА_1, видане Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу нежилого приміщення площею 40 кв. м по АДРЕСА_1, укладений 29 січня 2008 року між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7; витребувати нежиле приміщення із чужого незаконного володіння ОСОБА_6 як особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

ОСОБА_6 заявила зустрічний позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому зазначала, що при укладанні договору купівлі-продажу від 19 березня 2008 року вона не знала та не могла знати, що нерухоме майно є предметом спору, просила визнати її добросовісним набувачем нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення площею 40 кв. м по АДРЕСА_1; визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 березня 2008 року, укладений між нею та ОСОБА_5, а саме: нежилих приміщень № 1, 2, 3 (групи приміщень № 37 в літ. А) загальною площею 40 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований за № 2573; визнати право власності за нею на нерухоме майно, а саме: на нежилі приміщення № 1, 2, 3 (групи приміщень № 37 в літ. А) загальною площею 40 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Під час нового розгляду справи, у лютому 2013 року, заступник прокурора Шевченківського району м. Києва змінив підставу позову і просив витребувати спірне нежитлове приміщення у ОСОБА_9 відповідно до ст. 388 ЦК України.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 березня 2014 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2014 року проведено розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора м. Києва просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора м. Києва відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

С.П. Штелик