Провадження № 22-ц/780/767/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський
Категорія 42 17.02.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Верланова С.М.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №6 про відновлення порушеного права шляхом вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, у відповідності до норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, просила визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщення, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_1обґрунтовувала тим, що вона є наймачем вищезазначеної двохкімнатної квартири, в яку була вселена на підставі рішення суду. Вона проживає у квартирі на підставі ордеру та зареєстрована в ній. У квартирі також зареєстровані відповідачі у справі : ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак вони більше ніж півроку не перебувають за місцем реєстрації, не користуються житловою площею, не беруть участі у веденні спільного господарства та не сплачують комунальні послуги, тому вважала, що вони втратили право користуватися житловими приміщеннями у вказаній квартирі відповідно до норм ст.ст. 71,72 ЖК України.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з зустрічним позовом, в якому просили відновити їх права шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, вселити їх в зазначену квартиру, встановити порядок користування нею, виділивши у користування ОСОБА_1 кімнату площею 11,9 кв.м., а їм ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - кімнату площею 17,5 кв.м., та зобов'язати ОСОБА_1 надати їм ключі від квартири.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 не бажає допускати їх до квартири, чинить їм перешкоди у користуванні житловим приміщенням, замінила замки. Сторони не можуть добровільно досягти згоди щодо користування квартирою тому просили вирішити вказаний спір у судовому порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково. Усунено перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначила, що суд не взяв до уваги довідку старшого оперуповноваженого ВКР Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 10 лютого 2014 року, в якій зазначено, що ОСОБА_3 перебуває у розшуку за скоєння злочину.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання надати ключі та задовольнити позовні вимоги в цій частині. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що позивач та відповідачі в добровільному порядку, без конфліктів не можуть користуватися наданою їм квартирою. Надання ОСОБА_1 житлової кімнати площею 11,9 кв. м. відповідатиме рівню середньої забезпеченості громадян житловою площею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 та задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції при розгляді вказаної справи встановлено, щорішенням апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2011 року поновлено житлові права ОСОБА_1 шляхом поновлення її в реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 та визнано незаконним розпорядження комунальної служби приватизації державного житлового фонду міста Біла Церква №1-2-40 від 02 листопада 2006 року про передачу даної квартири в особисту власність ОСОБА_2, визнано недійсним свідоцтво про право власності на цю квартиру за № 39608 від 02 листопада 2006 року. (а.с. 7-10)

Згідно довідки КПБМР ЖЕК №6 від 02 вересня 2013 року № 398, квартира АДРЕСА_1 розприватизована та в ній зареєстровані особи: 03 липня 2012 року - ОСОБА_1, 15 січня 2013 року - ОСОБА_2, 29 січня 2013 року - ОСОБА_3 (а.с.12).

ОСОБА_2 звертався до Білоцерківського МВ ГУМВС України у Київській області з заявою про те, що 22 вересня 2013 року він не зміг потрапити до квартири, де мешкає та за наслідками такого звернення було проведено перевірку, були опитані сусіди, але працівникам міліції при неодноразовому відвідуванні квартири АДРЕСА_1 не виявилося можливим зустрітися з мешканцями даного помешкання. (а.с.67,68).

У спірній двохкімнатній квартирі на даний час проживає ОСОБА_1, яка займає більшу кімнату і де знаходяться її особисті речі, в меншій кімнаті знаходяться речі відповідачів, що підтверджується Актом комісії УЖКГ Білоцерківської міської ради від 20 листопада 2014 року.

Також судом при розгляді вказаної справи встановлено, що між сторонами у вказаній справі уже розглядався аналогічний спір Білоцерківським міськрайонний судом Київської області 21 січня 2014 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про зміну договору найму , яким позовні вимоги позивачів було задоволено. ( а.с.69,70) . Рішенням апеляційного суду Київської області від 16 квітня 2014 року зазначене рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2014 року було скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну договору найму. (а.с.71-73).

Також з матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2014 року Білоцерківським міськрайонний судом було розглянуто справу №357/17672/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 третя особа комунальне підприємство Білоцерківської міської ради ЖЕК №6 про визнання такими, що втратила право користуватися житловим приміщенням, та ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. (а.с. 32-34). Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2014 року вказане рішення залишено без змін. (а.с.35, 36).

Таким чином вказаними судовими рішеннями підтверджено право позивачки ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користування спірними житловим приміщенням станом на 10 квітня 2014 року .

Вирішуючи вказаний спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів, що підтверджують відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання більше шести місяців. Неналежний стан кімнати, де знаходяться речі відповідачів, старі речі, меблі, борги не є підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Задовольняючи зустрічний позов частково в частині усунення перешкод у користуванні житловими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1 суд першої інстанції прийшов до висновку про чинення позивачкою перешкод у користуванні вказаними житловим приміщенням, шляхом зміни замків у вхідних дверях квартири та не надання ключів від відповідачам.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 9 ЖК Українивизначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовлено.

Обставини, на які посилається ОСОБА_1 в позовній заяві та апеляційній скарзі були предметом розгляду при вирішенні вищезазначеної справи і Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у рішенні від 10 лютого 2014 року, з висновками якого погодився апеляційний суд, дав зазначеним обставинам правову оцінку.

Матеріали справи не містять нових доказів, які підтверджують відсутність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання протягом шести місяців. Крім того з моменту набрання рішення суду законної сили з 10 квітня 2014 року і до часу звернення позивачки з повторним позовом до суду 12 вересня 2014 року пройшло менше 6 місяців.

Посилання ОСОБА_1 на засудження ОСОБА_3 за вчинення злочину та перебування його в розшуку не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, так як відповідно до вимог ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема, позбавлення волі на певний строк - протягом усього часу відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції при вирішенні зустрічних позовних вимог в частині відмови у визначенні порядку користування житловими приміщеннями з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічний позов в частині усунення перешкод шляхом вселення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вільному доступі до квартири. Позивач не надала доказів переважного права на користування житловим приміщенням. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про встановлення порядку користування квартирою та наданні ключів, суд зазначив, що запропонований відповідачами за первісним позовом порядок користування квартирою суперечитиме інтересам ОСОБА_1 та призведе до погіршення її житлових умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 та мають рівне право на користування нею. Однак, ОСОБА_1 чинить перешкоди відповідачам у вільному доступі до зазначеної квартири, що підтверджується наявними у матеріалах справи судовими рішеннями, висновком Білоцерківського МВ ГУМВС України у Київській області. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення зустрічних позовних вимог в частині усунення перешкод шляхом вселення.

Відмовляючи у задоволенні позову про встановлення порядку користування квартирою, суд першої інстанції зазначив, що запропонований порядок користування квартирою суперечитиме інтересам ОСОБА_1 та призведе до погіршення її житлових умов та додаткових витрат. Однак, такі висновки суду є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Так, відповідно до чч. 1, 2 ст. 104 ЖК Україничлен сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Статтею 63 ЖК Українипередбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до роз'яснення, викладеного в абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України",при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Ураховуючи зазначені правові норми, склад сім'ї сторін (3 особи); розмір жилої площі, що припадає на одну особу (29.2 кв. м : 3 = 9,73 кв. м); норму жилої площі для надання одній особі й вимоги, що ставляться до жилого приміщення (ст. ст. 47, 48, 50 ЖК України), взаємовідносини сторін та наявність у квартирі двох ізольованих кімнат, колегія суддів приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування житловими приміщення шляхом виділення позивачці ОСОБА_1 кімнати площею 11.7 кв.м., а відповідачам ОСОБА_2, та ОСОБА_3 , які є особами однієї статті, рідними братами житлової кімнати площею 17.5 кв.м. Решту приміщень у вказаній квартирі :кухню площею 8.7 кв.м., ванну кімнату площею 2.5 кв.м., вбиральну площею 0.8 кв.м. та коридор площею 9.8 кв.м. необхідно залишити у спільному користуванні.

При цьому колегією суддів враховується, що згідно п. 4 постанови виконкому Київської обласної ради та облпрофради від 07 січня 1985 року № 4 «Про затвердження в області Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (зі змінами згідно постанови №112 від 08 липня 1991 року) мінімальний розмір жилої площі на одну особу складає 7 кв.м., санітарна норма - 9 кв.м., тому при такому порядку користуванні права сторін у вказаній справі не буде порушено та не призведе до постановлення на квартирний облік, як осіб потребують поліпшення умов забезпечення умов проживання.

Отже, надання ОСОБА_1 у користування житлової кімнати площею 11,7 кв.м. не суперечитиме вимогам чинного законодавства та не порушуватиме прав ОСОБА_1, а також не погіршуватиме її житлових умов.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині встановлення порядку користування квартирою підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - комунальне підприємство Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційна контора №6 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити.

Виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,9 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Виділити у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлову кімнату площею 17,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Решту нежитлових приміщень у вказаній квартирі: кухню площею 8.7 кв.м., ванну кімнату площею 2.5 кв.м., вбиральну площею 0.8 кв.м. та коридор площею 9.8 кв.м. залишити у спільному користуванні.

Зобов'язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ключі від квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, проживаючої по АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, проживаючих по АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 730 грн. 80 коп. (триста шістдесят чотири грн. 40 коп.).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий судді: М.А.Яворський

Судді: Н.В.Ігнатченко

С.М.Верланов