Провадження № 22-ц/780/2579/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 1 19.05.2015
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермерський комплекс «Агро-Лідер-Україна» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермерський комплекс «Агро-Лідер-Україна» до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про визнання права власності на нежитлову будівлю,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фермерський комплекс «Агро-Лідер-Україна» (надалі позивач) звернувся до Білоцерківської районної державної адміністрації (надалі відповідач) з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що є орендарем земельної ділянки загальною площею 20,0000 га, ,що розташована по вулиці Пролетарська, №47 у с. Красне Білоцерківського району Київської області в межах Йосипівської сільської ради. Зазначена земельна ділянка була надана товариству в оренду для облаштування господарських будівель і споруд, а саме, розташованих на ній нежитлових будівель. Власниками цих будівель та споруд товариство є позивач. На цій же земельній ділянці знаходиться самовільно збудована у 1983 році попередніми власниками нежитлова будівля (свинарник-склад) на яку позивач просив визнати право власності.

РішеннямБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 рокув задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзіпозивач просить рішення суду скасувати в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задоволити позов. Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що позивачем було надано достатньо доказів для задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачем доказів на підтвердження того, що позивач звертався до уповноваженого органу з питанням про прийняття свинарника-складу в експлуатацію, суду не надано.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись неможна, оскільки

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України при розгляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо на час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч.1 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами у господарчому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства і організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для прийняття передбачених цим Кодексом заходів, направлених на запобігання правопорушень.

Відповідно до ст. ст.1 та 12 ГПК, спори за участю юридичних осіб і громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, вимоги щодо таких громадян, державних та інших органів у передбачених законом випадках і вимоги зазначених громадян щодо цих органів, а також вимоги таких громадян ( і юридичних осіб) про визнання недійсними актів, що стосуються підприємницької діяльності, підвідомчі господарським судам.

Виходячи із зазначених норм Цивільно - процесуального та Господарського процесуального кодексів України, в основі розмежування господарського та цивільного судочинства лежить суб'єктивний фактор.

З огляду на викладене, враховуючи положення чинного законодавства, зміст правовідносин та суб'єктний склад учасників цих правовідносин, спір, що виник між юридичними особами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має вирішуватись господарським судом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам закону.

Оскільки сторонами по даній справі є суб'єкт підприємницької діяльності з одного боку та районна державна адміністрація з іншого, то виходячи із суб'єктивного складу, в якому жодною стороною не є фізична особа, така справа підвідомча господарському суду.

Таким чином, суд першої інстанції прийняв до провадження позовну заяву і ухвалив рішення щодо позовних вимог, не з'ясувавши характеру, підстав та суб'єктного складу правовідносин, у зв'язку з чим та всупереч вимогам статей 1, 12, 21 ГПК України, ст. 15 ЦПК України позов розглянутий загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції розглянув цивільну справу, яка підвідомча господарському суду, тобто з порушенням встановленого законом порядку, колегія судців в межах своїх повноважень з урахуванням вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України вважає за необхідне скасувати рішення суду і на підставі ч.1 ст. 310 ЦПК, п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України закрити провадження по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 310, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фермерський комплекс «Агро-Лідер-Україна» -задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2015 року - скасувати та провадження по даній справі - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що він має право на звернення з таким позовом до господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: