Провадження №22ц/784/863/15 Головуюча в першій інстанції Сухаревич З.М.
Категорія 50 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

представника відповідачки ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_6

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИЛА:

10 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, у зв'язку з продовженням ним навчання в розмірі ? частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення останнім двадцяти трьох років.

Позивач зазначав, що з 16 грудня 1995 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який 11 жовтня 2010 року рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва був розірваний. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Місцем проживання сина ОСОБА_8 визначено з відповідачкою, а ОСОБА_7 з ним, який знаходиться на його утриманні. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 квітня 2013 року зі ОСОБА_4 на його користь стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_7 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 10 травня 2012 року і до повноліття дитини. У зв'язку з повноліттям дитини, аліменти з відповідачки на його утримання не стягуються. Проте, з 01 вересня 2013 року ОСОБА_7 є студентом 2 курсу денного відділення бюджетної форми навчання Інституту автоматики і електротехніки Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова. Його навчання потребує затрат, а саме: на одяг, на харчування, на проїзд, на підручники. Відповідачка добровільної участі у вказаних затратах не приймає.

Посилаючись на зазначене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва області від 10 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сукупний дохід сім'ї відповідачки менше ніж сукупних дохід сім'ї позивача та крім того, відповідачка має ряд захворювань, які потребують додаткових витрат на лікування.

Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки він суперечить вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, та наявним у справі доказам.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відтак аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка є матір'ю повнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), який є студентом 2 курсу денного відділення бюджетної форми навчання Інституту автоматики і електротехніки Національного університету кораблебудування ім. Адмірала Макарова (а.с. 7).

Згідно довідок про доходи за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2014 року ОСОБА_4 отримує сукупних середньомісячний дохід в розмірі 2591 грн. (а.с.8, 9).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2013 року, залишеним в цій частині без змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 квітня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5). ОСОБА_4 не заперечує, що отримує щомісячно 600 грн. аліментів на сина ОСОБА_8.

Відповідно до довідки про доходи за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2014 року ОСОБА_4 є приватним підприємцем та отримала дохід у розмірі 16 200 грн., а середньомісячний дохід склав 1800 грн.(а.с. 17). Тобто, відповідачка має нерегулярний, мінливий дохід, а тому розмір аліментів необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Згідно довідки про доходи, ОСОБА_7 отримує стипендію та інші виплати, які в середньому складають 836 грн. щомісячно (а.с. 31).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров'я, у звязку з чим потребує додаткових витрат на лікування (а.с. 18-22). В судовому засіданні апеляційної інстанції представником відповідачки надані висновок лікаря - мамолога щодо медичного дослідження ОСОБА_4 та квитанція про придбання ліків на 241 грн. 10 коп.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідачка пояснила, що її підприємницька діяльність пов'язана з передачею в оренду квартири, за яку вона отримує 1800 грн. щомісячно, а також, вона займається фотографуванням та ретушуванням фотографій.

За такого колегія суддів вважає, що відповідачка має можливість надавати для утримання сина ОСОБА_9 матеріальну допомогу та зобов'язана надати таку допомогу у зв'язку з продовженням навчання.

Посилання представника відповідачки на незадовільний стан здоров'я сина ОСОБА_8, який проживає разом з відповідачкою та потребує додаткових витрат, не заслуговують на увагу, так як законом відповідачка не позбавлена права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на лікування сина.

Частиною 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням всіх зазначених обставин (матеріального стану позивача, повнолітнього сина сторін по справі, стану здоров'я відповідачки) та виходячи з того, що обов'язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків, колегія суддів вважає що необхідно визначити розмір аліментів в твердий грошовій сумі, які відповідачка має сплачувати на користь позивача для утримання сина ОСОБА_9 на час навчання останнього, в розмірі 200 грн. до досягнення ним 23-х років, за умови його навчання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є незаконним, а тому на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у зв'язку з продовженням останнім навчання в розмірі 200 грн. починаючи з 10 грудня 2014 року і до досягнення сином 23-х років, за умови його навчання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді