Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 951 787,75 дол. США.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 16 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 500 000 доларів США з терміном повернення до 06 липня 2009 року та сплатою 15,5 % річних. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 13 травня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 951 787,75 дол. США, яку банк просив стягнути.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 червня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» 499 444,44 дол. США заборгованості за кредитним договором, що еквівалентно 3 992 059,41 грн, 323 695,02 дол. США заборгованості за відсотками, що еквівалентно 2 587 294,30 грн, 78 648,29 дол. США пені, що еквівалентно 628 635,78 грн, 50 000 дол. США штрафу, що еквівалентно 399 650 грн, всього стягнуто 951 787,75 дол. США, що еквівалентно 7 607 639,49 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Апеляційний суд, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, виходив із того, що вказані вимоги підлягають розгляду у порядку господарського судочинства.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина передбачено ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка була чинною на момент визнання суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина банкрутом).

Відповідно до ст. 49 вищевказаного Закону до задоволення вимог кредиторів із коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса, відшкодовуються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство громадянина-підприємця і виконанням постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом.

Вимоги кредиторів задовольняються в такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги громадян, перед якими громадянин-підприємець несе відповідальність за заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних періодичних платежів, а також вимоги щодо стягнення аліментів; у другу чергу проводяться розрахунки щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), і щодо виплати авторської винагороди, а також задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; у третю чергу задовольняються вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина-підприємця; у четверту чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); у п'яту чергу проводяться розрахунки з іншими кредиторами. Вимоги кожної наступної черги задовольняються після задоволення вимог попередньої черги. За недостатністю коштів на депозитному рахунку нотаріальної контори або приватного нотаріуса для повного задоволення всіх вимог однієї черги кошти розподіляються між кредиторами відповідної черги пропорційно сумам їх вимог.

Після завершення розрахунків з кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини. Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, вимоги щодо стягнення на майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням громадянином-підприємцем підприємницької діяльності, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Протягом п'яти років після визнання громадянина-підприємця банкрутом не може бути порушено провадження у справі про банкрутство за його заявою.

У разі визнання громадянина-підприємця банкрутом за заявою кредитора протягом п'яти років після завершення розрахунків із кредиторами такий громадянин-підприємець не звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів.

Незадоволені вимоги кредиторів можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

З огляду на вищенаведене суд апеляційної інстанції не врахував відмінностей у правоздатності, дієздатності та державній реєстрації юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців.

Зокрема не враховано, що відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа -підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Встановлено, що 16 липня 2008 року ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, відповідно до якого останньому надано кредит у сумі 50 000 доларів США з терміном повернення до 06 липня 2009 року та сплатою 15,5 % річних.

Внаслідок порушення відповідачем умов кредитних зобов'язань станом на 13 травня 2014 року утворилася заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитним договором - 499 444,44 дол. США, що в еквіваленті становить 3 992 059,41 грн, заборгованості за відсотками - 323 695,02 дол. США, що в еквіваленті становить 2 587 294,30 грн, пені - 78 648,29 дол. США, що в еквіваленті становить 628 635,78 грн, штрафу - 50 000 дол. США, що в еквіваленті становить 399 650 грн, всього 951 787,75 дол. США, що в еквіваленті становить 7 607 639,49 грн.

Обґрунтовуючи підстави закриття провадження у справі, суд апеляційної інстанції посилався на постанову Господарського суду Львівської області від 11 травня 2012 року, якою ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Зокрема, суд зазначив, що 15 лютого 2012 року банк звертався до боржника з вимогою про погашення боргу згідно з кредитним договором № 398/МБ-ЦВ як до підприємця.

При цьому суд не звернув уваги на те, що у даній справі банком заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості з відповідача за іншим договором - від 16 липня 2008 року № 399/МБ-ЦВ.

Так, судом не прийнято до уваги, що в зазначеному договорі позичальником зазначений ОСОБА_3, який при його укладенні діяв на підставі свого паспорта громадянина України, тобто виступав як фізична особа.

Крім того, у п. 1.2 кредитного договору від 16 липня 2008 року сторони дійшли згоди, що цільове використання кредиту - проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, що укладений між позичальником та ПМП «Зільник», згідно з яким позичальник придбає у власність нерухоме майно - нежитлове приміщення 5-го поверху (права сторона) № № 192а, 192-216, 239 по вул. Зеленій, 109 у м. Львові.

Суд апеляційної інстанції не перевірив договір купівлі-продажу, на фінансування якого було видано відповідачеві кредитні кошти, у якому покупцем значиться ОСОБА_3, а не ФОП ОСОБА_3, не перевірив договір іпотеки від 16 липня 2008 року, укладений між фізичною особою ОСОБА_3 та банком з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором від 16 липня 2008 року, у якому предметом іпотеки є саме те нерухоме майно, на придбання якого відповідачеві надавалися кредитні кошти.

Таким чином апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 310 ЦПК України в достатньому обсязі не визначив характер спірних правовідносин і помилково дійшов висновку про підсудність справи господарському суду.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко