Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 р. м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання незаконними наказів ПАТ «Державний ощадний банк» № 369-к від 30.07.2015 року, № 370-к від 30.07.2015 року та № 320вд від 03.08.2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю, визнано незаконними та скасовано накази ПАТ «Державний ощадний банк України» № 369-к від 30.07.2015 року «Про робоче місце», № 370-к від 30.07.2015 року «Про порядок роботи філії - Рівненське обласне управління» та № 320-вд від 03.08.2015 року «Про відрядження ОСОБА_4.». Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Не погодившись із рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій він покликається на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказував про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та про невірне застосування ст.32 КЗпП України замість ст.29 КЗпП України, а також порушення ст.ст. 57-60, 197, 210, 213 ЦПК України, що призвело до незаконного скасування наказу АТ «Ощадбанк» № 369-к від 30.07.2015 року «Про робоче місце».

Зазначав, що висновки суду про те, що робоче місце керівник філії визначає самостійно в межах підконтрольної йому територіальної структури банку, визначення відповідачем робочого місця начальника філії не відповідає Положенню про філію - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» та Посадовій інструкції начальника філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк», робоче місце керівника (начальника філії) не може бути зафіксованим та відповідно обмеженим, адже це позбавляє начальника філії можливості виконувати свої посадові обов'язки, отже вказане не підтверджене належними та допустимими доказами, що є порушенням вимог ст.ст.57-60, 179 ЦПК України та не відповідає обставинам справи.

Стверджував, що не відповідає обставинам справи також висновок суду про те, що наказом № 369-к від 30.07.2015 року «Про робоче місце» було істотно змінено посадові права та обов'язки позивача, оскільки фактично позбавлено його прав, необхідних для виконання ______________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/12216/15-ц Головуючий у 1-й інст. - Сидорук Є.І.

Провадження №22-ц /787/2424/2015р. Доповідач - Боймиструк С.В.

своїх посадових обов'язків, змінено порядок підпорядкованості та не дотримано порядок зміни істотних умов праці, визначений ст. 32 КзПП України. Наказ № 369-к від 30.07.2015 року «Про робоче місце» не визначає права та обов'язки начальника філії, не містить жодних їх обмежень та не змінюється порядок підпорядкованості начальника філії.

Також вказував, що наказом № 369-к від 30.07.2015 року «Про робоче місце» не здійснювалось переведення ОСОБА_4 на іншу роботу, в іншу місцевість та не змінювались істотні умови праці ОСОБА_4 на посаді начальника філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк», а саме: не змінювалась система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, не встановлювався та не скасовувався неповний робочий час, не змінювалось найменування посади.

Зазначав, що в оскаржуваному рішенні суд не застосував закон, яким підлягав застосуванню, а саме ст.64 ГК України, ст.95 ЦК України п.1.3 гл.1 розділу IV постанови правління НБУ «Про затвердження деяких нормативно-правових актів Національного банку України» № 306 від 08.09.2011 та порушив ст. ст.57, 179, 212, 213 ЦПК України, що призвело до незаконного скасування наказу № 370-к від 30.07.2015 року «Про порядок роботи філії - Рівненське обласне управління». Оскаржуваний наказ не змінює підпорядкованість начальника філії, а визначає, що начальник філії виконує посадові обов'язки за дорученням та попереднім погодженням з заступником голови правління і виконує доручення останнього. Також даний наказ не вносить зміни в положення про філію - Рівненське обласне управлння АТ «Ощадбанк», а лише визначає порядок роботи даної філії з метою забезпечення реалізації функції контролю правління АТ «Ощадбанк» за діяльністю філії.

Стверджував, що висновки суду про те, що постановою правління АТ «Ощадбанк» № 672 від 30.07.2015 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_4 та порядок роботи філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» внесено зміни до Положення про філію - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» які підпорядковують позивача неуповноваженій посадовій особі Банку, не відповідають обставинам справи.

Вважає помилковим не застосування судом першої інстанції закону, який підлягав застосуванню, а саме Закону України «Про зайнятість населення» та Інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року №59, що призвело до незаконного скасування наказу АТ «Ощадбанк» від 03.08.2015 року № 320-ВД «Про відрядження ОСОБА_4.». Суд безпідставно прийшов до висновку, що Закон України «Про зайнятість населення» регулює виключно відносини навчання та подальшого працевлаштування особи, якій надано статус безробітного.

Просив рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представники ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

За результатами апеляційного розгляду, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та скасовуючи накази банку, суд першої інстанції виходив з того, що вони не відповідають чинному законодавству, внутрішнім нормативно-правовим актам, а відтак є незаконним.

Такий висновок місцевого суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи. ОСОБА_4 перебував з відповідачем у трудових відносинах з 1999 року та працював на посаді начальника філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк». Контракт між сторонами не укладався і умовами трудового договору чи наказом відповідача, робоче місце ОСОБА_4, зокрема кабінет № 205, який він фактично займав - не визначалось.

Після звільнення в листопаді 2013 року та його поновлення на роботі 30 липня 2015 року відповідно до судового рішення від 8 квітня 2014 року, кабінет, який він займав № 205 та де знаходилось його робоче місце, виявися непридатним для роботи, оскільки там проводився ремонт внаслідок затоплення.

Виходячи з цих обставин та відсутності вільних кабінетів в приміщенні управління по вул. С. Петлюри 16 в м. Рівне, відповідачем було визначено робоче місце позивачу за межами приміщення управління у відділенні банку по вул. Київська 42 в м. Рівне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.29 КЗпП України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний:визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами;

Згідно ч.2 ст.32 КЗпП України, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України до істотних умов праці віднесено: система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інші.

Згідно роз'яснень даних в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів", відповідно до ст.32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці. Однак і переміщення не може бути безмотивним, не обумовленим інтересами виробництва.

Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, хоч позивач і не згідний з таким визначенням робочого місця, однак дії банку не суперечать закону і це не є зміною істотних умов праці, тобто оскаржуваний наказ № 369-к від 30.07.2015 року «Про робоче місце», є законним (а.с. 49).

Що стосується наказу № 370-к від 30.07.2015 року «Про порядок роботи філії - Рівненське обласне управління», то покладені на ОСОБА_4 цим наказом зобов'язання виконувати свої посадові обов'язки виключно за дорученням та попереднім письмовим погодженням з першим заступником голови правління банку випливають з постанови правління АТ „Ощадбанк" № 672 від 30.07.2015 року, яка є чинною, не оскаржувалась та ухвалена відповідно до повноважень і компетенції передбачених ст.34,35 Статуту банку, ст.64 ГК України, ст.95 ЦК України (а.с. 50, 64-68,136-139).

Як пояснили представники банку в суді, видання цього наказу пов'язане з функцією контролю з-за відсутності у позивача бездоганної ділової репутації, що є перешкодою для зайняття ОСОБА_4 посади начальника філії, оскільки між сторонами існують інші правовідносини, крім трудових, а саме: спір щодо неповернутого кредиту, де позивач є поручителем і наявність кримінального провадження про спричинення позивачем шкоди банку.

Посилання позивача на недотримання відповідачем при виданні цього наказу п.1.1, 1.2, 3.1 Посадової інструкції начальника філії, п. 8.3, 9.1, 9.3 Положення про філію, не заслуговують на увагу. Підпорядкування начальника філії голові правління банку цим наказом не відмінено, керівництво філією її начальником не скасовано, а тим же п.9.3 Положення зокрема й передбачено, що у своїй діяльності начальник філії-управління має керуватись рішеннями правління банку та наказами і розпорядженнями голови правління(а.с. 99-105, 106-111).

Отже, цим наказом зміни істотних умов праці у позивача не відбулось, зокрема не змінились, система та розмір оплати праці, режим роботи, робочий час, найменування посади, а тому він є законним.

Щодо наказу № 320-вд від 03.08.2015 року «Про відрядження ОСОБА_4.», то при його виданні банком дотримано вимоги Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Мінфіну № 59 від 13 березня 1998 року.

Видання цього наказу банк мотивував проходженням ОСОБА_4 навчання з метою відновлення теоретичних і практичних знань викликаних численними змінами в законодавстві та внутрішніх нормативних документах АТ „Ощадбанк", появою нових банківських продуктів.

Така мотивація, з огляду на майже півторарічну перерву в роботі позивача є обґрунтованою.

При цьому в своїй правовій позиції в спорі банк посилається на норми матеріального права, а саме ст.1, 5, 34 Закону України „Про зайнятість населення " відповідно до яких дано визначення робочого місця та професійного навчання - як не тільки набуття умінь та навичок особою відповідно до її покликання і здібностей, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації для професійної діяльності та конкурентоспроможності на ринку праці, а й удосконалення професійних знань.

Тобто, оскільки Законом України „Про банки і банківську діяльність" прямо не передбачено направлення працівників для підвищення кваліфікації, то згідно ч.8 ст.8 ЦПК України, відповідно до аналогії закону в спорі підлягають до застосування норми Закону „Про зайнятість населення" та локальні нормативно-правові акти, зокрема постанова правління банку № 672 на підставі якої і було видано оспорюваний наказ.

Крім того, зі змісту ст.122 КЗпП України випливає, необхідність працівникам підвищувати свою кваліфікацію, при здійсненні якої, їм надаються відповідні гарантії - зберігається місце роботи (посада) і провадяться виплати, передбачені законодавством.

Наведене спростовує посилання позивача на відсутність необхідності у підвищенні кваліфікації та його про примусове направлення на навчання.

Мотиви визнання оспорюваного наказу незаконним наведені позивачем та місцевим судом не заслуговують на увагу та фактично зводяться до критики програми навчання та необхідності після його проходження проходити перевірку знань.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

При поданні апеляційної скарги банком сплачено судовий збір 1653 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання незаконними наказів ПАТ «Державний ощадний банк» № 369-к від 30.07.2015 року, № 370-к від 30.07.2015 року та № 320вд від 03.08.2015 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» понесені судові витрати 1653 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: