У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - Боднар О.В.

суддів - Кеміня М.П., Джуги С.Д.

при секретарі - Чейпеш С.І.

з участю - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії заступника начальника відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Венжеги Максима Ростиславовича, -

у с т а н о в и л а :

у грудні 2014 року ОСОБА_2 подала до суду скаргу, в якій просила:

- визнати неправомірними дії заступника начальника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ щодо накладення арешту на її майно та оголошення заборони його відчуження в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 712/23640/12, виданого Ужгородським міськрайонним судом 20 травня 2013 року про солідарне стягнення з неї на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором у розмірі 539 183,79 грн. та судового збору у розмірі 3 219,00 грн.,

- скасувати постанову державного виконавця від 27 січня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні її скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити ухвалу, якою задовольнити її скаргу.

В обґрунтування скарги вказувала на те, що нею самостійно та добровільно здійснюється виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 березня 2013 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2013 року було розстрочено на термін 60 місяців, згідно з погодженим сторонами графіком. Вважає, що накладення арешту на все її майно при наявності ухвали про розстрочку виконання рішення суду, є позбавленням її можливості користуватись майном, в тому числі грошовими коштами на рахунках, з метою погашення заборгованості перед стягувачем, а не засобом забезпечення виконання рішення суду.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що виконавче провадження № 38808828 є завершеним, тому вирішення питання щодо зняття арешту з майна є обов'язком державного виконавця та відмовив у задоволенні скарги в частині скасування постанови від 27 січня 2014 року про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони його відчуження, оскільки вказане виконавче провадження не завершено та перебуває на виконанні у МВ ДВС Ужгородського МРУЮ.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як солідарних боржників, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 82703/2 від 27 березня 2008 року у розмірі 539 183,79 грн. та судового збору у розмірі 3 219,00 грн. (виконавче провадження № 38808828).

У межах цього виконавчого провадження 27 січня 2014 року постановою заступника начальника ДВС Ужгородського МРУЮ Венжегою М.Р. було накладено арешт на все майно, що належить боржнику, та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 6).

29 травня 2014 року заступником начальника ДВС Ужгородського МРУЮ Венжегою М.Р. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.4 ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягував не авансував витрати на проведення виконавчих дій та надано строк для повторного пред'явлення виконавчого документа до 29 травня 2015 року (а.с. 7).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30 вересня 2014 року було розсточено виконання рішення Ужгородського міськрайоного суду від 28 березня 2013 року по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ужгородське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором на 60 місяці згідно з графіком: щомісячно до 20 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2014 року рівними частинами по 900,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у момент винесення оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у відповідності до наданих йому повноважень з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), оскільки накладення арешту на все майно ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження було здійснено державним виконавцем 27 січня 2014 року з метою виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 березня 2013 року, а виконувати рішення самостійно скаржниця почала лише після постановлення Ужгородським міськрайонним судом ухвали від 30 вересня 2014 року про розстрочення виконання зазначеного рішення.

Проте суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що виконавче провадження в межах якого винесено оскаржувану постанову завершено, тому відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.50 Закону вирішення питання щодо зняття арешту з майна ОСОБА_2 є обов'язком державного виконавця. А відповідно до ч.5 ст.50 Закону арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду лише у випадках незавершеного виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.50 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що норми вказаної статті передбачають закінчення виконавчого провадження зі зняттям арешту у випадку повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, як зазначено в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 29 травня 2014 року.

Перелік підстав для закінчення виконавчого провадження наведений у статті 49 Закону, є вичерпним та не містить такої підстави для закінчення виконавчого провадження як повернення виконавчого документа стягувачу.

Крім того, начальником відділу МВ ДВС Ужгродського МРУЮ ОСОБА_5 16 грудня 2014 року були подані заперечення на скаргу ОСОБА_2, в яких, зокрема, зазначено, що на виконанні Ужгородського МВ ДВС перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 82703/2 від 27 березня 2008 року (а.с. 13), це відповідає змісту виконавчого листа, згідно з яким підлягає стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Закарпатське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 82703/2 від 27 березня 2008 року в розмірі 539 183,79 грн. та судовий збір у розмірі 3 219,00 грн.

Заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що виконавче провадження № 38808828 не закінчене. Разом з тим, за таких обставин, передбачені законом підстави для зняття арешту, накладеного на майно боржника відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її скарги.

Апеляційна скарга доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року, не містить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Кемінь М.П. Боднар О.В. Джуга С.Д.