АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №754/2027/15-ц Головуючий у 1 інстанції Смирнова Є.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Волошиної В.М., Шкоріної О.І., при секретарі Басюк Ю.В.

за участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення гарантійної суми та неустойки (штрафу) за попереднім договором.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 31720грн завдатку за попереднім договором, 17600грн неустойки за невиконання умов попереднього договору та 493,20 грн витрат по сплаті судового збору, що в загальній сумі складає 49813,20грн.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2014 сторони уклали попередній договір, за умовами якого ОСОБА_6 як покупець висловив намір продати, а ОСОБА_3 - купити у строк до 04.03.2014 квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Відповідно до п.3 попереднього договору на підтвердження наміру його укладення ОСОБА_3 передав ОСОБА_6 гарантійну суму в 17600грн, яка за згоди продавця переведена в інший вид матеріальних активів, а саме в 2000 дол. США з метою уникнення знецінення гарантійної суми внаслідок інфляційних процесів.

04.03.2014 сторони продовжили строк дії попереднього договору до 14.03.2014, проте, оскільки 14.03.2014 ОСОБА_6 до нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу квартири не з'явився, суд першої інстанції вважав доведеними і обгрунтованими позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідача переданої йому гарантійної суми в 31720грн, що за курсом НБУ на момент звернення позивача до суду з позовом складає еквівалент 2000 дол. США, а також 17600грн неустойки (штрафу) відповідно до п.6 попереднього договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що укладений сторонами попередній договір є нікчемним внаслідок недодержання обов'язкової форми нотаріального посвідчення, а тому не створює жодних правових наслідків для сторін окрім повернення кожною стороною іншій стороні одержаного за таким договором. Оскільки ОСОБА_3 таких позовних вимог не пред'являв, уважає, що у суду першої інстанції були відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову ОСОБА_3

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року у даній справі - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Встановлені судом обставини щодо укладення сторонами 10.02.2014 попереднього договору, відповідно до якого відповідач висловив намір продати, а позивач - купити належну на праві власності ОСОБА_6 квартиру, а також що ОСОБА_3 на підтвердження своїх намірів передав відповідачу гарантійну суму у розмірі еквівалента 2000 дол. США в сумі 17600грн, підтверджені наявними у справі доказами і сторонами не заперечуються.

В обгрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача гарантійної суми за договором ОСОБА_3 посилався на зазначені обставини та вважав, що передана ним ОСОБА_6 сума підлягає поверненню йому разом зі штрафом, передбаченим за невиконання умов договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обставин та доказів на їх підтвердження, на які посилався позивач, проте, помилково застосував норми матеріального права про виконання зобов'язань, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, і дійшов висновків, які не відповідають установленим обставинам.

Спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі укладеного ними договору про наміри купівлі-продажу квартири, за яким позивач на підтвердження свого наміру купити квартиру передав її власнику гарантійну суму. Оскільки купівля-продаж квартири не відбулася, покупець просить повернути передану продавцю гарантійну суму.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Оскільки договір купівлі-продажу квартири як нерухомого майна в силу положень ст.657 ЦК України підлягає нотаріальному посвідченню, то і попередній договір купівлі-продажу квартири відповідно до абзацу 4 ч.1 ст.635 ЦК України підлягає укладенню у формі, встановленій для основного договору.

Отже, недотримання встановленої законом форми договору є підставою вважати його нікчемним. Нікчемність правочину встановлена законом, і визнання його недійсним у судовому порядку не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Наслідком нікчемного правочину відповідно до ст.216 ЦК України є повернення кожною зі сторін другій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього договору (реституція). За змістом вказаної норми реституція застосовується судом незалежно від того, чи заявлені про це вимоги (роз'яснення у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляд цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

За таких обставин, а також враховуючи, що підставами позову є обставини, на які ОСОБА_3 посилається в обгрунтування своїх вимог, а не норми права, які при цьому пропонує застосувати його представник, колегія дійшла висновку про таке.

Оскільки встановлено і не заперечується сторонами, що попередній договір від 10.02.2014 про наміри сторін укласти договір купівлі-продажу квартири нотаріально не посвідчений, а також що ОСОБА_6 10.02.2014 на підставі п.3 цього попереднього договору одержав від ОСОБА_3 еквівалент 2000 дол. США, то на підставі ч.4 ст.203, ч.2 ст.215, 216 ЦК України відповідач має повернути еквівалент 2000 дол. США ОСОБА_3

Враховуючи, що добровільно відповідач не повертає позивачу одержане за договором, виходячи з курсу долара США до гривні України на момент звернення ОСОБА_3 до суду з позовом, - позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 31720грн підлягають задоволенню. Проте, оскільки суд першої інстанції з порушенням норм матеріального закону помилково і безпідставно визначив правову природу гарантійної суми як завдатку, а також враховуючи, що за недійсним (нікчемним) договором не підлягає стягненню неустойка за невиконання його умов, - оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Доводи представника відповідача в судовому засіданні про те, що за попереднім договором ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_3 17600грн, а тому саме ця сума підлягала би поверненню ОСОБА_3, - не заслуговують на увагу як такі, що спростовуються вставленими судом обставинами та наявними у матеріалах справи доказами, а саме пунктами 3 та 14 попереднього договору від 10.02.2014, відповідно до яких з метою уникнення знецінення гарантійної суми та обумовленої договором ціни предмету купівлі-продажу сторони домовилися визначити їх з прив'язкою до курсу долара США. Зазначене не суперечить вимогам чинного законодавства України, адже ціна предмету купівлі-продажу та розмір гарантійної суми за договором визначені сторонами у національній валюті, позивач передав відповідачу гарантійну суму у національній валюті, проте порядок формування указаних сум сторони домовилися прив'язати до курсу долара США.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 31720грн (тридцять одну тисячу сімсот двадцять грн) та 317,20грн (триста сімнадцять грн 20коп.) судового збору.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді В.М.Волошина

О.І. Шкоріна