Справа № 265/5574/14-ц
Провадження № 2/265/64/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

при секретарі Тушкановій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та визначення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення в квартиру. Згодом, позивач ОСОБА_1 заявою від 13 січня 2015 року визначила у якості другого відповідача за позовом ОСОБА_3 та уточнила свої позовні вимоги. В обгрунтування яких зазначила, що їй на підставі спадкового договору від 19.02.2014 року, укладеного між нею та ОСОБА_4, належить право власності на 1/3 частку у трикімнатній квартири АДРЕСА_1 (надалі - спірна квартира). Іншими співвласниками спірної квартири, яким належить по 1/3 частки відповідно є відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. До нотаріуса із заявами про прийняття спадщини у вигляді 1/3 частки спірної квартири після смерті ОСОБА_5, звернулися відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, так як є її внуками.

25 травня 2014 року позивач ОСОБА_1 зареєструвалася у спірній квартирі, так як іншої нерухомості, крім вказаної частки в спірній квартирі у неї немає. Проте, потрапити у вказану квартиру вона не може, так як відповідачі до спірної квартири добровільно її не пускають та двері не відчиняють. Власних ключів до спірної квартири позивачка не має. Крім того, позивач ОСОБА_1 зазначила, що на цей час, відповідач ОСОБА_2 сама проживає у спірній квартири, а позивач фактично позбавлена можливості користуватися своєю власністю, хоча має з відповідачами рівні права щодо користування спірною квартирою. Вважала, що через її неприязні відносини з відповідачами, та враховуючи, що кімнати у спірній квартирі є ізольованими, існує необхідність у визначенні порядку користування квартирою. Посилаючись, зокрема на ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.383, 391 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.47 Житлового кодексу Української РСР (надалі - ЖК України), просила суд: усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням та вселенні її в квартиру АДРЕСА_1 , зобов'язав відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передати їй комплект ключів від вхідної двері в квартиру; визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, визначивши їй в користування жилу кімнату №3, площею 12,7 кв.м., а відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визначити в користування жилу кімнату №1, площею 17,1 кв.м., з балконом, та жилу кімнату №2, площею 10,8 кв.м., а коридор, поєднаний туалет з ванною та кухню визначити, як об'єкти спільного користування; стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користі судові витрати.

09 лютого 2015 року, до початку розгляду справи по суті, відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 В обгрунтування якої зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності вона є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1. Вона є зареєстрованою та фактично проживає у спірній квартирі, займаючи кімнату №3, площею 12,7 кв.м., де знаходяться її речі. Крім того, вона є інвалідом ІІ групи з дитинства. Спірна квартира не підлягає розподілу, так як неможливо виділити кожному співвласнику квартири ізольовані житлові та інші приміщення з окремими виходами. Просила суд, визначити порядок користування спірною квартирою, надав їй в користування жилу кімнату №3, площею 12,7 кв.м., а відповідачам - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надати у користування жили кімнати №1, площею 17,1 та №2, площею 10,8 кв.м. відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, місця загального користування - кухню, коридор, поєднаний санвузол, балкон залишити в загальному користуванні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Моргунов С.В., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та договору (а.с.21-23), підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явилася, просила справу розглянути без її участі, але за участю її представника Калабухової С.В.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Калабухова С.В., що діє на підставі довіреності, під час судового засідання, проти задоволення первісних позовних вимог заперечувала, просила задовольнити зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення, як первісного, так й зустрічного позову заперечував повністю. У наданих до суду письмових поясненнях зазначив, що він є потенційним власником 1/9 частки спірної квартири, отже при визначенні порядку користування спірною квартирою, суд повинен враховувати і його інтереси на рівні з іншими власниками. Відповідно до технічного паспорту спірної квартири, кімната площею 17,1 кв.м. є прохідною по відношенню до інших кімнат, площею 10,8 кв.м. та 12,7 кв.м., а оскільки власників троє, то між ними не може бути визначений порядок користування спірною квартирою. В противному випадку, будуть порушені рівні умови при здійсненні ними права власності та ст.ст.319, 355 ЦК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_2, свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги як за первісним позовом, так і позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до спадкового договору від 19.02.2014 року позивачу ОСОБА_1 належить право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Іншими співвласниками спірної квартири поряд з позивачем ОСОБА_1 у рівних частках відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1995 року є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що видано відповідне свідоцтво про смерть (а.с.10).

З листа приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Одерій А.С. від 26.12.2014 року №447/01-16 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 зверталися: 24.01.2014 року ОСОБА_2, та 03.07.2014 року ОСОБА_3 (а.с.67).

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частина 1 ст.355 ЦК України передбачає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Стаття 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до технічного паспорту, спірна квартира складається з 3-х кімнат, та має загальну площу 57,4 кв.м., з яких: кімната 1 - 17,1 кв.м., кімната 2 - 10,8 кв.м., кімната 3 - 12,7 кв.м., тобто загальна площа житлових кімнат становить 40,6 кв.м. При цьому, житлова кімната 1 не є ізольованою, а є прохідною (а.с.12-13).

Частина 1 ст.386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Проводячи розрахунок можливої частки житлової площі, якою позивач ОСОБА_1 може користуватися у спірній квартири, суд приходить до висновку, що вона становить 13,5 кв.м. (40,6 х 33,3 %).

В той же час, проводячи аналогічний розрахунок можливої частки житлової площі, якою може користуватися відповідач ОСОБА_2 у спірній квартири, суд приходить до висновку, що вона на час розгляду справи також становить 13,5 кв.м. (40,6 х 33,3 %), а враховуючи той факт, що відповідачем ОСОБА_2 подана заява про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5, то її частка у спірній квартири може бути збільшена до 1/2 частки. Тобто, частка житлової площі, якою може користуватися відповідач ОСОБА_2 у спірній квартири згодом збільшиться до 20,3 кв.м.

Крім того, суд враховує, що відповідач ОСОБА_3, який є спадкоємцем померлої ОСОБА_5 також претендує на 1/6 частки спірної квартири. Так як, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто розмір частки житлової площі, якою може користуватися відповідач ОСОБА_3 у спірній квартири становитиме 6,8 кв.м.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 вказував, що доглядає за своєю сестрою ОСОБА_2, але проживати з нею у однієї кімнаті не згоден, не згоден також проживати у прохідній кімнаті, так як у нього є сім'я. Наполягав, що ОСОБА_1 не зверталася до нього за ключами від спірній квартири та не він та ні ОСОБА_2 не чинили перешкод ОСОБА_1 у користуванні її майном.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Проте в даному випадку, з урахуванням планування квартири та часток усіх її співвласників, суд вважає, що визначити порядок користування спірною квартирою про який просять позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2, враховуючи права ОСОБА_3, з дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою є неможливим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для визначення порядку користування спірною квартирою у запропонованих сторонами варіантах відсутні, тому в даній частині відмовляє у задоволенні, як основного, так і зустрічного позову.

При цьому посилання представника позивача на ті обставини, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 документально не підтвердили факт належної кожному із них частки у спірній квартирі, не заслуговують до уваги. Так, відповідачі заявили своє право на отримання права власності у порядку спадкування, незважаючи на те, що вони юридично не оформили його, фактично набули право власності у порядку спадкування, тому суд вирішував даний позов з урахуванням їх спадкових, майнових прав та інтересів, в сенсі ч.3 ст.1296 ЦК України.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом вселення та зобов'язання відповідачів передати їй комплект ключів від вхідної двері в спірну квартиру, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст..391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами у позивача є вільний доступ до квартири і відповідно вона може вселитися в дану квартиру, що підтверджується наданим у судовому засіданні актом від 19.05.2015 року, згідно з яким позивачу був переданий комплект ключів від спірній квартири, а також поясненнями позивача у судовому засіданні, що після отримання ключів від спірній квартири вона в неї не вселялася та не заперечувала, що в наступний час не має перешкод для її вселення в квартиру.

Таким чином, з урахуванням пояснень позивача, свідка ОСОБА_10, яка вказувала, що неодноразово бачила позивача, такою, що виходила зі спірній квартири, внаслідок чого зробила висновок, що їй ні хто не перешкоджає до доступу в квартиру, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки при вирішенні спору по суті відсутній предмет спору, а саме наявність перешкод у користуванні позивачем жилим приміщенням у спірній квартирі, що є підставою для застосування вимог ст..391 ЦК України.

З урахуванням вищенаведеного суд не приймає до уваги посилання позивача на заяву від 12.06.2014 року про звернення до правоохоронних органів про перешкоди з боку ОСОБА_2 на вселення в квартиру АДРЕСА_1, як доказ чинення зі сторони відповідачів перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із відмовою позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі не підлягають стягненню із відповідачів на її користь судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та визначення порядку користування квартирою - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя, а учасниками процесу, які не були присутні при його проголошенні, протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя І.Г. Мельник