Номер провадження: 22-ц/785/1598/15
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.М.,

при секретарі - Максимець І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі -ОСОБА_3, яка 12 червня 2013 року змінила призвіще) про визнання факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. Неодноразово уточнюючи вимоги просив, зокрема, виділити йому в натурі квартиру АДРЕСА_1, яка була придбана 30 січня 1998 року у шлюбі з відповідачкою (т. 1 а.с. 3-8, 50-52, 107-109).

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою (т.1 а.с.158-159, т. 2 а.с.24-25).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 9 січня 2013 року зазначені позови об'єднано в одне провадження (т. 1 а.с. 154-155).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2013 року до участі у справі в якості третьої осби залучено доньку сторін ОСОБА_4 (до одруження ОСОБА_4) т. 1 а.с.201-202.

У квітня 2013 року третя особа ОСОБА_4 заявила самостійні вимоги щодо предмета спору до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 та просила визнати:

- квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_3;

- за кожним з них право власності на 1/3 частини вказаної квартири (т. 1 а.с. 232-236).

3 лютого 2014 року ОСОБА_5 та 1 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернулися до суду із заявами про залишення їх позовних заяв без розгляду (т. 2 а.с. 107, 108).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (т. 2 а.с. 105).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2014 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України закрито:

- провадження по цивільним справам за позовами ОСОБА_5 та ОСОБА_3;

- позовну заяву ОСОБА_4 в частні вимог до ОСОБА_5 про визнання права власності на майно (т. 2 а.с. 112-113).

У травні 2014 року ОСОБА_4, остаточно уточнивши позовні вимоги до ОСОБА_3, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Зазначала, що вона, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її батьки ОСОБА_5 і ОСОБА_3, після приватизації квартири АДРЕСА_2 у серпні 1997 року, стали її співвласниками в рівних частинах.

За кошти отримані від продажу вказаної квартири 27 листопада 1997 року, 30 січня 1998 року на Одеській Універсальній біржі "Вітязь" була придбана квартира АДРЕСА_1, в якій вона була зареєстрована та мала свою кімнату.

У теперішній час їй стало відомо, що мати, приховавши своє звернення до суду, не взявши до уваги її та батька права та інтереси, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2004 року стала одноособовим власником спірної квартири.

Посилаючись на те, що їй належить 1/3 частина спірної квартири як частка в спільній сумісній власності, а також 1/3 частина квартири, як спадщина після смерті батька, ОСОБА_4 просила задовольнити її позов (т. 2 а.с. 118).

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала посилаючись на їх безпідставність.

Зокрема зазначала, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2004 року, яким за нею визнано право власності на спірну квартиру, є чинним. Крім того, ОСОБА_4 належить на праві власності ? частина квартири АДРЕСА_3, ? частина квартири АДРЕСА_4, а також квартира АДРЕСА_5, які були придбані й за її, матері, кошти, а також кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 129-131).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_4 задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, скасувавши частково свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради від 26 квітня 2012 року на ім'я ОСОБА_3

Суд визнав, що після набрання рішенням законної сили:

- воно є підставою для реєстрації Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1;

- скасовуються заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 червня 2013 року у вигляді накладення арешту на квартири: АДРЕСА_6,АДРЕСА_1 та 256/4000 частини квартири АДРЕСА_7;

- його копія направляється для виконання до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 суд першої інстанції керувався тим, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивачки та її батьків, оскільки була придбана за кошти отримані від реалізації квартири АДРЕСА_2, яка була спільною частковою власністю ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Оскільки частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а спадкоємцем по закону першої черги після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_4 суд визнав за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Проте з таким висновком суду у частині встановлення факту належності ОСОБА_4 1/3 частини спірної квартири, а також, що ОСОБА_4 після смерті батька успадкувала саме 1/3 частину спірної квартири, погодитися не можна, оскільки вони суперечать нормам матеріального та процесуального права.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків щодо доказування між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Встановлено, що з 7 червня 1980 року по 13 серпня 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (ОСОБА_3) знаходилися в зареєстрованому шлюбі, в якому 11 травня 1982 році народилась донька ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_4) т. 1 а.с. 165, 237, 242 т. 2 а.с.43.

На підставі свідоцтва про право власності, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 12 серпня 1997 року, вказаним трьом особам на праві спільної часткової власності в рівних частинах належала квартира АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 240).

27 листопада 1997 року між ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на Одеській муніципальній біржі, укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким подружжя ОСОБА_5 продало вказану квартиру за 19000 грн. (дев'ятнадцять тисяч гривень) т.1 а.с.244-245.

30 січня 1998 року між ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_3 на Одеській універсальній біржі "Витязь" укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_3, придбала спірну квартиру за 48000 грн. (сорок вісім тисяч гривень) т. 1 а.с.246-247.

Враховуючи те, що вказана квартира була придбана:

- батьками позивачки через два місяці після відчуження квартири АДРЕСА_2;

- за суму, яка у два с половиною рази перевищує розмір коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_2,

а також беручи до уваги не надання ОСОБА_4 суду належних та допустимих

доказів на підтвердження своїх доводів про те, що спірна квартира є спільною сумісною

власністю її та батьків в рівних частинах (тобто по 1/3 частині),

колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю колишнього подружжя з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог пунктів 2, 4 ст. 65 СК України під час укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Тобто зазначені норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Як зазначалось вище спірна квартира була придбана одним із подружжя - ОСОБА_3 під час знаходження її в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (т. 1 а.с.246-247).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2004 року біржевий договір купівлі-продажу від 30 січня 1998 року за позовом ОСОБА_3 визнано дійсним та визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

При цьому до участі у розгляді справи ОСОБА_5 не залучався (т.1 а.с. 249).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2009 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано, про що, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 серпня 2009 року, в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблений відповідний актовий запис за № 194 від 13 серпня 2009 р. (т. 1 а.с. 26, після а.с. 156 - а.с.9а, 224).

Питання про поділ майна подружжя при розірванні шлюбу не вирішувалось.

За змістом ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є зокрема й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Оскільки законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, то обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя покладений на останього.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не довела, що спірна квартира є її особистою приватною власністю.

Сам по собі факт визнання судом біржевого договору купівлі-продажу квартири, який укладався одним із подружжя, дійсним та визнання за тим же із подружжя право власності на квартиру, не може вважатися доказом того, що спірна квартира перестала бути об'єктом права спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, не залишивши заповіту (т. 2 а.с.105).

Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі на ? частини квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги за законом є його донька ОСОБА_4, яка 10 квітня 2014 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т. 3 а.с. 1,11).

У зв'язку з відсутністю у померлого правовстановлюючих документів на спірну квартиру, ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 вересня 2014 року на інше майно ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 85).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_4 права власності на частину спірної квартири, як спадщину після смерті батька, проте в іншому розмірі, а саме - ? частини квартири.

До такого висновку дійшли й сторони, після того, як суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, який розглядав справи більше двох років, вжив заходи щодо примирення сторін (т. 3 а.с. 88).

Крім помилкового визначення розміру частки у праві власності на квартиру, яке належить ОСОБА_4, суд першої інстанції безпідставно частково скасував свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради від 26 квітня 2012 року на ім'я ОСОБА_3, яка не була предметом спору між сторонами.

Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову суд не взяв до уваги вимоги ч. 6 ст. 154 ЦПК України та роз'яснення, які містяться у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 лютого 2009 року №14 "Про судове рішення" та помилково включив вирішення вказаного питання у резолютивну частину рішення.

Виходячи з наведеного рішення суду підлягає зміні з викладенням його резолютивної частини у новій редакції.

Частиною 3 ст. 154 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Враховуючи те, що у апеляційного суду відсутні підстави для застосування ч. 6 ст. 154 ЦПК України та апеляційний суд є судом, який перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а не судом, який розглядає справу, заходи забезпечення позову, відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, мають бути скасовані за заявою сторони (сторін) саме Приморським районним судом м. Одеси.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст.307, п.3 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року змінити.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частини квартири № 26, загальною площею 83,9 кв.м., житловою площею 64,0 кв.м., що складається з житлової кімнати площею 16,9 кв.м., житлової кімнати площею 32,4 кв.м., житлової кімнати площею 14,7 кв.м., кухні площею 11,3 кв.м., санвузла площею 2,5 кв.м., коридору площею 4, 5 кв.м., балкону площею 1,6 кв.м., в будинку АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков