Номер провадження 22-ц/788/842/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Сумської міської ради,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі, від якого у них народились троє дітей : ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

29 лютого 1952 року виконкомом Сумської міської Ради депутатів трудящих було прийнято рішення про відведення ОСОБА_7 земельної ділянки по АДРЕСА_1 під будівництво житлового будинку ( ас. 73)

01 листопада 1989 року в установленому законом порядку був складений Акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію будинку АДРЕСА_1

16 грудня 1989 року будинок АДРЕСА_1 був зареєстрований як такий, що належить на праві власності ОСОБА_7 (ас. 7; ас. 25 інвентарної справи № 44054 Сумського обласного БТІ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с.4).

06 липня 1995 року ОСОБА_8, як дружина ОСОБА_7, отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1, як на частку в спільному майні подружжя (а.с.75).

06 липня 1995 року ОСОБА_8 (дружині) та ОСОБА_5 (доньці) було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 - кожній на 1/8 частині будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. На 2/8 частини зазначеного спадкового майна свідоцтво не видане, спадщина залишилася відкрита до одержання другими спадкоємцями (а.с.76).

06 липня 1995 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким заповіла доньці - ОСОБА_5 всю належну їй частину будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (а.с.78).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла (а.с.5).

Відповідно до довідки Другої Сумської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_8 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с.22).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_9, який зі слів позивачки був сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка, ОСОБА_3, народилася ІНФОРМАЦІЯ_4. З 11 лютого 1986 року по теперішній час позивачка зареєстрована у с. Никонці Сумського району Сумської області ( ас. 7).

Як на підставу для задоволення позову про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 позивачка посилалась на те, що :

1. ОСОБА_9 набув право власності на назване нерухоме майно шляхом фактичного прийняття спадщини після смерті батька та матері;

2. вона, тобто позивачка, тривалий час проживала з ОСОБА_10 як співмешканка, перебувала на його утриманні не менше одного року до його смерті, на день його смерті була непрацездатна, а тому входить до кола його спадкоємців відповідно до ст. 531 ЦК УРСР (1963 року).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 року), чинної на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8, передбачалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР (1963 року), чинної на час відкриття спадщини, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", чинної на час відкриття спадщини, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

1. На підтвердження своїх доводів про те, що ОСОБА_9 набув право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 шляхом фактичного прийняття спадщини після смерті батька та матері, - позивачка належних доказів не надала. Представник позивачки не заперечував того факту, що ОСОБА_9 не звертався до нотаріуса в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та матері. Проте позивачка та її представник посилались на те, що ОСОБА_9 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. В той же час названий факт відповідним рішенням суду не встановлювався. У даній справі за відсутності позову "про встановлення факту прийняття ОСОБА_9 спадщини після смерті своїх батьків" названі доводи позивачки не можуть бути перевірені, оскільки виходять за межі заявленого у справі позову. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Не надала позивачка і належних доказів про те, що ОСОБА_9 після смерті батька та матері фактично вступив в управління або володіння їх спадковим майном ( у справі навіть відсутні відомості про реєстрацію ОСОБА_9 у спірному будинку у періоди після смерті його батьків).

2. На підтвердження своїх доводів про її перебування на утриманні ОСОБА_9 не менше одного року до його смерті позивачка належних доказів не надала, а тому не довела, що входить до кола його спадкоємців.

Статтею 60 ЦПК України передбачається, що 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що покази свідків, які підтверджували, що ОСОБА_3 тривалий час проживала з сім'єю ОСОБА_9 в будинку по АДРЕСА_1, - не можуть бути належними доказами щодо вирішення питання про матеріальний стан позивачки та ОСОБА_9 з метою з'ясування питання про те, чи була позивачка на його утриманні за останній рік до його смерті.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про те, що за останній рік перед смертю ОСОБА_9 основним і постійним джерелом засобів до існування для позивачки була допомога з його боку з метою утримання позивачки.

Сам по собі факт проживання ОСОБА_3 в будинку разом з сім'єю ОСОБА_9 не призводить до виникнення у ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_9.

Слід також звернути увагу і на те, що, заявляючи позов про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9, позивачка в той же час позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини не заявляла і не надала доказів про те, що фактично прийняла цю спадщину, оскільки у 6-ти місячний строк після смерті ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини вона до нотаріуса не зверталась.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -