22-ц/775/142/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Матвєєва Ю.О.
Категорія 55 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Баркової Л.Л.

суддів Гаврилової Г.Л., Сорока Г.П.

при секретарі Стрілецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації, моральної шкоди та правової допомоги за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом. Вказувала на те, що з 18.12.1985 року по 31.07.2006 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем, який при виплаті заробітної плати не проводив передбачену законом індексацію заробітної плати, чим порушив її права. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29.07.2014 року стягнуто з відповідача на її користь заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по липень 2006 року в розмірі 1070,60 грн. Просила з урахуванням уточнень стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 серпня 2006 року по день ухвалення рішення в сумі 210851,79 грн., відшкодувати моральну шкоду 1000 грн. та витрати на правову допомогу 1000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про зобов'язання відповідача здійснити певні дії відмовлено за пропуском трьохмісячного строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи за допомогою телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм під №1300, повторно не з»явились до судового засідання (а.с. 56-57).

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, яка заперечувала проти скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

У відповідності з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що при зверненні з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації заробітної плати позивачка порушила встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк, оскільки фактичний розрахунок з нею відповідач здійснив 31.03.2014 року, а з позовом до суду вона звернулась тільки 28.10.2014 року.

З таким висновком суду не можна не погодитись.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18.12.1985 року по 31.07.2006 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем.

У період з березня 2003 року по липень 2006 року позивачці нараховувалась та виплачувалась заробітна плата без урахування вимог законодавства щодо індексації її розміру у випадку перевищення порогу інфляції.

Оскільки позивачці при звільненні не була виплачена за цей період сума індексації заробітної плати з компенсацією втрати її частини у зв'язку з несвоєчасною виплатою в загальній сумі 1070 грн. 60 коп., вона у жовтні 2014 року звернулась до суду з даним позовом.

Під час знаходження у провадженні суду її позову, сторони досягли згоди і 31 березня 2014 року відповідач перерахував позивачеві суму індексації заробітної плати з компенсацією втрати її частини у зв'язку з несвоєчасною виплатою в загальній сумі 1070 грн. 60 коп. з відрахуванням податків та обов'язкових платежів.

За платіжним дорученням 13844 від 31.03.2014 року позивач отримав від відповідача 893,89 грн., що позивачкою не заперечується. (а.с.22.23)

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про стягнення заборгованої суми індексації заробітної плати з компенсацією задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім.. Ілліча» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати з компенсацією заборгованості за період з березня 2003 року по 31 липня 2006 року в сумі 1070,60 грн. з утриманням з ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, а також витрати на правову допомогу в сумі 250 грн. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» судовий збір на користь держави в розмірі 229,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Справу було розглянуто у відсутності сторін та наявності зазначеного платіжного доручення .(а.с.7-8)

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За положеннями ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З урахуванням положень закону, встановлених обставин, та приймаючи до уваги, що оскільки 31.03.2014 року відповідачем ПАТ «ММК ім.Ілліча» на карточний рахунок позивачки ОСОБА_1 нарахована індексація з компенсацією заробітної плати за період 2003-2006 рр. у розмірі 893,89 грн, що з урахуванням обов'язкових платежів становить 1070, 60 гривень і свідчить про проведення з позивачкою повного розрахунку по заробітній платі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем без поважних причин тримісячного строку на звернення до суду за захистом свого права.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Доводи апеляції про те, що позивачка не знала джерело надходження суми у розмірі 893,89 гривень та вважала ці суми перерахунком її пенсії, спростовуються наданими відповідачем доказами.

Отже, доводи апеляційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді