АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/2247/К/15 інстанції - Багрова А.Г.
Категорія - 57 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Соколан Н.О.,

секретар - Маслова К.В.,

за участю - представника Кабінету Міністрів України - Стельмаха Івана Васильовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Кабінету Міністрів України, Державної Казначейської служби України, Міністерства фінансів України про захист прав споживачів,

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», Кабінету Міністрів України, Державної Казначейської служби України, Міністерства фінансів України, посилаючись на те, що 01 листопада 2005 року він отримав, за придбані в 1990 році облігації, в Нікопольському відділенні № 7898 ВАТ „Державний ощадний банк" кошти в розмірі 11025 грн. Однак згідно довідки аудитора компенсація збережень з урахуванням індексу інфляції за період з 01 жовтня 1996 по 01жовтень 2005 року складає 31056,32 грн., тому вважає, що йому занижено компенсацію за його облігації та порушено його право на компенсацію його облігацій у відповідності з положеннями ч.2 статті 3 Закону України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України". У зв'язку з цим, уточнивши свої вимоги, просив суд визнати за ним право на індексацію його облігацій Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, викуплених у нього 01 листопада 2005 року Нікопольським відділенням № 7898 ВАТ „Державний ощадний банк" у відповідності до ч.2 статті 3 вказаного Закону.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених ним позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд безпідставно не застосував до врегулювання спірних правовідносин положення ч.2 статті 3 Закону України „Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", та зазначаючи, що вона визнана неконституційною й втратила чинність, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для подальшої індексації його облігацій. Крім того, суд не врахував, що зазначена норма Закону діяла на момент ухвалення рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2007 року. Вважає, що судом не взято до уваги розрахунку незалежного аудитора щодо компенсації збережень з урахуванням індексу інфляції за період з 01 жовтня 1996 по 01жовтень 2005 року.

У наданих суду письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України», Міністерство фінансів України, Нікопольський міжрайонний прокурор, який діє в інтересах Державної Казначейської служби України, представник Криворізького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України, яке діє в інтересах Кабінету Міністрів України, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належали чотири іменні облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, що мали серійні номери: 005495 на придбання мотоциклу з коляскою на суму 2000 рублів СРСР; 0207783 на придбання відеомагнітофона на суму 2500 рублів СРСР; 0053296 на придбання міні-трактора на суму 5000 рублів СРСР; 0941175 на придбання телевізора кольорового зображення на суму 1000 рублів СРСР - на загальну суму 10500 рублів СРСР.

01 листопада 2005 року ОСОБА_3 у філії Нікопольського відділення №7898 ВАТ „Державний ощадний банк України" за чотири іменні облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року отримав 11025 грн.( а.с. 137-139), що він не заперечує.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2007 року, ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні його позову до регіонального управління Ощадного банку України, Державного Казначейства України про захист прав споживачів, у якому він просив провести перерахунок суми, отриманої за вказані облігації з урахуванням індексу інфляції (а.с. 140-141, 142-144).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для його задоволення, оскільки виплата втрат від інфляції знецінених заощаджень позивача проводиться поетапно та встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах коштів, передбачених державним бюджетом України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», встановлюються зобов'язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02.01.1992 в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов'язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР. Компенсації підлягають також грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992 - 1994 років, і які знаходилися на рахунках зазначених установ не менше одного повного календарного року в період 1992 - 1995 років. Дія цього Закону поширюється на іноземних громадян та осіб без громадянства, які станом на 02.01.1992 мали заощадження в установах Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України.

Відповідно до ст. 4 даного Закону компенсація зазначених у частині першій статті 1 цього Закону заощаджень громадян проводиться в порядку, встановленому статтями 6 і 7 цього Закону.

Згідно зі ст. 5, 6 Закону установи Ощадного банку України на підставі цього Закону протягом грудня 1996 року - березня 1997 року проводять одноразову індексацію вкладів громадян. На проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, вкладнику видається ощадна книжка. Компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства.

Таким чином, ПАТ «Державний ощадний банк України» проводить лише виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум.

Відповідно до ст. 7 Закону проіндексовані заощадження повертаються громадянам поетапно, у межах коштів, передбачених для цього бюджетом України на поточний рік.

Перелік груп вкладників і черговість виплат проіндексованих грошових заощаджень, а також обсяг виплат згідно із ст. 8 цього Закону у межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положення ст. 7 втратили чинність як такі, що визнані неконституційними, в частині щодо повернення заощаджень громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, відновлених та проіндексованих згідно з цим Законом в установах Ощадного банку України, залежно "від віку вкладника" та "інших обставин" на підставі Рішення Конституційного Суду № 13 рп/2001 від 10 жовтня 2001 року. Положення ст. 7 Закону, відповідно до яких заощадження повертаються "поетапно", "залежно від суми вкладу", "у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік" зазначеним рішенням визнані такими, що не суперечать Конституції України.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" встановлено, що заощадження громадян, зазначені у частині першій статті 1 цього Закону, відновлюються у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1.05 гривні за станом на 1 жовтня 1996 року.

Відповідно до ст. 5 Закону установи банку провели одноразову індексацію вкладів громадян у співвідношенні 1 карбованець заощаджень на 1,05 гривні і на проіндексовані суми, що обліковуються на позабалансовому рахунку банку вкладникам відкриті компенсаційні рахунки та видаються ощадні книжки.

До внесення змін 28.12.2007 року, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" передбачалось, що подальша компенсаційна індексація заощаджень громадян здійснюється при видачі вкладів, страхових внесків, погашенні цінних паперів відповідно до індексу інфляції.

Згідно із Законом України від 28.12.2007 р. N 107-VI частина 2 статті 3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" виключена.

Верховним судом України в листі за №1-5/117 від 15.03.1999 року «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» надано роз'яснення, що мова йде не про відповідальність за невиконання чи неналежне виконання укладеного між вкладником та ощадним банком договору, а пре повернення відновлених в установленому порядку заощаджень.

Таким чином, Закон України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" передбачає не відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання чи договору, а зобов'язання держави в майбутньому відновити знецінені інфляцією вклади громадян в порядку, передбаченому Законом України від 21.11.96 р. N 537/96-ВР "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України".

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» заяви щодо порушення норм міжнародних договорів при поверненні проіндексованих вкладів об'явлені неприйнятними та зазначено, що чинні міжнародні угоди не встановлюють для держави загального обов'язку відносно проведення систематичної індексації вкладів для виправлення згубних наслідків інфляції і збереження купівельної спроможності вкладених коштів.

Таким чином, відновлення і повернення проіндексованих заощаджень провадиться лише через установи Ощадного банку України в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення.

Враховуючи, що Кабінетом Міністрів України на 2015 рік не приймалася постанова про виплату громадянам України компенсаційних виплат від знецінених грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР, в Державному бюджеті України відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не передбачені кошти на проведення таких виплат, у відповідача - ПАТ «Державний ощадний банк України» не настав обов'язок провести такі виплати.

Доводи апеляційної скарги позивача не містять підстав для її задоволення.

Так, доводи апеляційної скарги позивача щодо визнання за ним права на індексацію його облігацій відповідно до ч.2 статті 3 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", є безпідставними, оскільки Законом «Про Державний бюджет України на 2005 рік" така індексація не передбачалась та не проводилась, а тому таке право на час викупу облігацій в позивача не виникло і, відповідно, порушеним не може бути, так як воно йому не належало.

Таким чином , оскільки сума придбаних позивачем облігацій складала 10500 рублів СРСР, то нарахована сума, яку отримав позивач 01 листопада 2005 року в розмірі 11025 грн., відповідає вимогам, встановленим ч.1 ст.3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", а вимоги позивача про визнання права на індексацію його облігацій, які були викуплені в нього 01 листопада 2005 року, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки Державним бюджетом України виплата втрат від інфляції не передбачалась і не передбачена на поточний рік.

Посилання ОСОБА_3 на рішення Конституційного суду України від 10 жовтня 2001 року, яким встановлено зобов'язання держави перед громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які внаслідок інфляції та інших обставин фактично втратили свої грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, а також в установи Ощадного банку України протягом 1992-1994 років, якщо вони перебували на його рахунках не менше одного повного календарного року в період 1992-1995 років (стаття 1 ), також не можуть бути взятими до уваги через помилкове витлумачення позивачем цього рішення, оскільки суть цих зобов'язань полягає у збереженні та відновленні реальної вартості зазначених заощаджень громадян шляхом їх одноразової компенсаційної індексації установами Ощадного банку України протягом грудня 1996 року - березня 1997 року, що і було виконано державою шляхом виплати 01 листопада 2005 року ОСОБА_3 у філії Нікопольського відділення №7898 ВАТ „Державний ощадний банк України" компенсаційної виплати в сумі 11025 грн. за чотири іменні облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року ( а.с. 137-139).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І. Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Н.О. Соколан