АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/6249/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1539/15Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т. Є. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарях: Зеленській О.І., Кальник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентнів річних, індексу інфляції простроченої суми та спонукання до виконання мирової угоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, збільшивши його в подальшому та в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до умов затвердженої судом 25.03.2013 року мирової угоди в порядку грошової компенсації відповідач мав сплатити на її користь 50 000 грн. у строк до 30.04.2013 року включно на її розрахунковий рахунок, або готівкою безпосередньо їй чи її повноважному представнику, інші 450 000 грн. частинами кожні три місяці, але не пізніше ніж у строк до 28.02.2014 року. Однак відповідач добровільно належним чином умови укладеної угоди не виконував, тобто до 30.04.2013 року 50 000 грн. на розрахунковий рахунок позивача не перерахував, а лише після вказаного терміну протягом всього часу перерахував окремими платежами 61 000 грн.

Таким чином просила суд стягнути з відповідача, на виконання мирової угоди на її користь три проценти річних в сумі 8780 грн., інфляційні витрати в сумі 83 410 грн. 00 коп., а також спонукати ОСОБА_2 виконати умови мирової угоди шляхом стягнення з нього невиконаного грошового зобов'язання в сумі 439 000 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.03.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено спонукати ОСОБА_2 виконати умови мирової угоди, визнаної ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.03.2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 по невиконаному грошовому зобов'язанню - 439 000 грн. - простроченого грошового зобов'язання за період з 28.02. по 01.11.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по невиконаному грошовому зобов'язанню по вказаній мировій угоді компенсацію з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - 79136,33 грн., а також три проценти річних від простроченої суми - 8659,73 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору - 1121,56 грн.

З судовим рішенням не погодився ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Крюківського районного суд м. Кременчука та відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає рішення місцевого суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що прострочка виплати іншої суми грошової компенсації настала внаслідок невиконання самим позивачем умов мирової угоди, тобто внаслідок допущення прострочки кредитором, що виразилося в неповідомленні в письмовому вигляді номеру розрахункового рахунку боржнику, як вимагалося за мировою угодою.

Крім того, зауважує, що виконання грошових зобов'язань стало неможливим, оскільки цьому завадили події, що сталися в АР Крим в період з 21.02.2014 року по 28.03.2014 року, але іншого належного рахунку станом на день розгляду цієї справи позивач так і не повідомила відповідачу у належній письмовій формі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання є договори та інші правочини.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 25.03.2013 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до якої стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500 000 грн. наступним чином: 50 000 грн. у строк до 30.04.2013 року включно на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 або готівкою безпосередньо їй чи її повноважному представнику, інші 450 000 грн. частинами кожні три місяці, але не пізніше ніж у строк до 28.02.2014 року.

На виконання мирової угоди ОСОБА_3 сплатив 61 000 грн. частинами, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів на рахунки позивачки в АТ «УкрСиббанк» та Філії АБ «Південний» в м. Ялта.

Станом на 01.11.2014 року прострочена сума грошового зобов'язання складає вісім місяців.

За період з 01.03.2014 року по 01.11.2014 року три проценти річних за невиконання грошового зобов'язання в сумі 439 000 грн. становлять 8659,73 грн. та інфляційні витрати - 79136,33 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 05.12.2011 року зазначив, що мирова угода являє собою цивільно-правове зобов'язання, а якщо воно ще й має грошовий характер, то у цьому випадку до такого зобов'язання можна застосовувати норми ст. 625 ЦК України, які передбачають відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивач мав право на отриманнякоштів з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченого грошового зобов'язання, оскільки боржник не може бути звільнений від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а мотиви наведенні представником відповідача стосовно вини позивача, внаслідок якої виникло невиконання грошового зобов'язання, не є переконливими.

Разом з тим, місцевий суд прийшов до висновку про необхідність спонукання ОСОБА_2 виконати умови мирової угоди шляхом стягнення з останнього на користь ОСОБА_3 коштів по невиконаному зобов'язанню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1. ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виходячи з того, що мирова угода за своєю правовою природою є правочином, на підставі якого можуть виникати цивільні зобов'язання, суд має захищати цивільне право або інтерес у способи, встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Таким чином, спонукаючи відповідача до вчинення певних дій місцевий суд, не звернув увагу, що такий спосіб, в тому числі і виконання мирової угоди, не зазначений серед способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст.16 ЦК України.

При цьому, місцевий суд у оскаржуваному рішенні не зазначив жодної норми матеріального права, яка б передбачала можливість захисту цивільного права чи інтересу в обраний спосіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині спонукання відповідача до виконання умов мирової угоди від 25 березня 2013 року є помилковим та необґрунтованим, а відтак підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог, а також зміні судових витрат пропорційно до розміру їх задоволення.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року - в частині задоволення позову щодо спонукання ОСОБА_2 до виконання мирової угоди скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову в частині спонукання ОСОБА_2 до виконання умов мирової угоди, визнаної ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.03.2013 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 по невиконаному грошовому зобов'язанню - 439 000 грн. - простроченого грошового зобов'язання за період з 28.02. по 01.11.2014 року відмовити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму судових витрат з 1121,56 грн. до 877,95 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _________________ Панченко О.О.