Номер провадження: 22-ц/785/961/15
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та зобов'язання усунути перешкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення 6000 грн. в якості матеріальної шкоди; 2000 грн. в якості упущеної вигоди; 5000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди; про зобов'язання ОСОБА_3 в подальшому не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні та розпорядженні ? частиною квартири АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_2 на праві приватної власності; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір. В обґрунтування позову позивач та її представник посилались на те, що відповідач ОСОБА_3 змінила замки, перешкоджає позивачу в користуванні та розпорядженні ? частиною спірної квартири, у зв'язку з чим позивач повинна була винаймати житло і за два місці ( з 18 квітня по 18 червня) сплатила за оренду житла 6000 грн., що за цей же період вона могла здавати спірне житло в оренду та отримати оплату у сумі 2000 грн., і що через неможливість користуватися житлом хвилювалася, відчувала безпорадність, безсилля та інші негативні емоції.

Представник відповідача позов не визнала посилаючись на неправомірність та необґрунтованість вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 05 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 1,3,4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд 1-ої інстанції виходив з того, що позивач мешкає і зареєстрована в Тарутинському районі м. Одеси, потреба в оренді житла нею не доведена, намір та можливість здавання в оренду спірної частини житла за наданими позивачем доказами не встановлена, та що позивач усі свої позовні вимоги не довела.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується частково.

За змістом ст. ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 02 серпня 2008 року ОСОБА_2 є власником ? частини однокімнатної квартири № 3, житловою площею 17,4 кв. м, загальною площею 34,3 кв. м, по АДРЕСА_1(а.с.3,4) ОСОБА_3 є власником іншої ? частини вказаної квартири, та вона в ній проживає і зареєстрована. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2013р., яке набрало чинності 12 грудня 2013 року, позивача вселено в спірну квартиру.(а.с.8). Із постанови та копій актів державного виконавця від 24.02.2014р та від 04.03.2014р. вбачається, що позивача 04 березня 2014 року вселено в спірну квартиру за участю працівників міліції у зв'язку з небажанням відповідача добровільно виконати рішення суду щодо вселення позивача.(а.с.15-16) За наданими апеляційному суду копіями талону-повідомлення і заяви ОСОБА_2 начальнику Київського РВ м. Одеси від 18.04.2014р. встановлено, що у ОСОБА_2 уже після вселення виникли перешкоди в користуванні спірною квартирою, співвласником якої вона є, і ці перешкоди створює відповідач ОСОБА_3(а.с.52-53) Факт відмови відкрити двері та впустити позивача в спірну квартиру у квітні 2014 року підтверджується також заявами самої ОСОБА_3 на адресу прокурора, начальника Київського РВ та Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС України.(а.с.54-73)

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що факт створення відповідачем перешкод співвласнику ОСОБА_2 у користуванні належною їй частиною квартири підтверджується матеріалами справи. Водночас колегія суддів зауважує, що обставини перешкоджання в користуванні позивачу належною їй частиною квартири виникли після ухвалення рішення щодо її вселення. А відтак, посилання суду на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2013 року в частині відмови позивачу у позові про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, та висновок суду щодо недоведеності обставин створення перешкод з боку відповідача колегія суддів визнає неспроможними. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та доведеними.

Разом з тим, позивачем не вмотивовано позовну вимогу щодо усунення перешкод в розпорядженні належною їй частиною квартирою. Про який саме вид розпорядження йдеться в позовній заяві за її змістом визначити неможливо. У відповідності зі ст. ст. 361, 358 ч.1 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, але водночас право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення реконструкції житла, відчуження шляхом продажу або іншого розпорядження часткою, яке може негативно вплинути на обсяг прав та обов'язків співвласника, на реалізацію ним переважного права купівлі частки тощо вимагає погодження дій між співвласниками. А тому позов ОСОБА_2 в цій частині, як не вмотивований, задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 22 ч.2 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

За вимогами ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на постійній основі зареєстрована і мешкає в с. Петрівка-ІІ Тарутинського району Одеської області. (а.с.25) Потребу в оренді житла за наданою суду копією договору оренди частини житлового будинку по АДРЕСА_2 від 19 квітня 2014 року(а.с.16) не довела. Позивач також не надала суду належних письмових доказів здійснення оплати нею орендарю грошових коштів по договору оренди, та сплати останнім відповідних податків за отриманий дохід від здавання в оренду житла. А тому з висновками суду щодо недоведеності позову про відшкодування майнових збитків, завданих начебто вимушеними витратами на оренду житла колегія суддів погоджується. Протилежні доводи позивача з цього приводу в апеляційній скарзі та у зв'язку з цим посилання на ст.358 ЦК України колегія суддів визнає неспроможними.

Враховуючи встановлене, правильними є також висновки суду щодо недоведеності позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині упущеної вигоди від неотримання доходу за оренду належної їй ? частини однокімнатної квартири у розмірі 2000 грн., які ( як позивач вважає) вона могла б отримати за звичайних обставин у разі здавання житла в оренду. Посилання позивача в апеляційній скарзі на обґрунтованість вимоги до уваги братися не можуть. Окрім того, колегія суддів зазначає, що за ст.150 ЖК України власник квартири дійсно має право здавати житло в оренду. Проте, за ст.ст.319 ч.5,358ч.1 ЦК України власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам, свободам та гідності інших громадян, та зобов'язаний погоджувати свої дії зі співвласником при наявності спільної часткової власності на однокімнатну квартиру. Водночас, за змістом ст.62 ч.2 ЖК України, (за аналогією права) не може бути самостійним предметом договору найму: частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Тоді як встановлено, що спірна квартира, в якій фактично мешкає відповідач, та право власності на яку належить обом сторонам по ? частині кожній, є однокімнатною.

Наявність між сторонами деліктних правовідносин не вбачається. Факт завдання відповідачем моральної шкоди позивачу не вмотивовано та належними і допустимими доказами не підтверджено. Підстав для застосування правил ст.ст.23, 386ч.2, 1167 ЦК України колегія суддів не вбачає, і доводи позивача з цього приводу в апеляційній скарзі вважає неспроможними, а висновки суду першої інстанції правильними.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає в частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, зокрема в частині усунення позивачу перешкод в користуванні спірною квартирою. У решті у позові слід відмовити, та резолютивну частину рішення викласти в новій редакції.

У відповідності зі ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 182,70 грн. (121,80+ 60,90).

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 користуватися належною їй ? частиною квартири АДРЕСА_1.

У решті позову та у позові про відшкодування майнової шкоди, упущеної вигоди та моральної шкоди ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 182 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк

Є.С. Сєвєрова