Ухвала

іменем україни

04 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за умовами укладеного договору від 28 грудня 2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 2 459 грн 59 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, просив стягнути з останньої заборгованість, яка станом на 19 вересня 2013 року складає 37 638 грн 18 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37 638 грн 18 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 04 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 030 грн 02 коп., з яких: 11 030 грн 80 коп. - заборгованість за відсотками, 362 грн 13 коп. - заборгованість з комісії, 6 254 грн 71 коп. - заборгованість з пені, 500 грн - штраф (фіксована частина), 882 грн 38 коп. - штраф (процентна складова).

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції безпідставно стягнув пеню за весь час прострочення зобов'язання за кредитним договором, хоча пеню слід стягувати у межах річного строку позовної давності.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте, зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що відповідно до договору від 28 грудня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 2 459 грн 59 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості строком до 27 грудня 2007 року.

Згідно наданому банком розрахунку станом на 19 вересня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить 19 030 грн 02 коп. та складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом - 11 030 грн 80 коп.; заборгованості з комісії - 362 грн 13 коп.; пені за період з 19 вересня 2012 року по 19 вересня 2013 року - 6 254 грн 71 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн; штрафу (процентна складова) - 882 грн 38 коп.

Відповідно ст. ст. 526 <nau://ukr/435-15|st526>, 530 <nau://ukr/435-15|st530>, 610 <nau://ukr/435-15|st610>, ч. 1 ст. 612 ЦК України <nau://ukr/435-15|st612> зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1054> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 256 ЦК України <nau://ukr/435-15|st256> позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України <nau://ukr/435-15|st267>).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України <nau://ukr/435-15|st257>).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України <nau://ukr/435-15|st261>).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України <nau://ukr/435-15|st261>).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 <nau://ukr/435-15|st252>-255 ЦК України <nau://ukr/435-15|st255>.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України <nau://ukr/435-15|st261>).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до умов договору, які викладені в заяві позичальника, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, за який приймається період з 28 по 04 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 282 грн 17 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами (а.с. 4-8).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st360-7> є обов'язковими для судів.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір діє до 27 грудня 2007 року, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «28» по «4» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 218 грн 17 коп. Проте позивач звернувся до суду у вересні 2013 року.

Апеляційний суд, задовольняючи позов, зазначав, що відповідач з червня 2007 року не здійснювала виплати за договором, проте у березні 2012 року та серпні 2012 року через термінал самообслуговування нею були внесені кошти на погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідач, заперечуючи проти вимог банку та оскаржуючи рішення суду першої інстанції, посилалась на те, що не змогла подати до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог банку, оскільки справу було розглянуто у її відсутність без належного повідомлення та по справі ухвалено заочне рішення. Крім того, відповідач зазначала, що кошти у 2012 році на погашення кредиту не вносила, а вони були списані працівниками банку, а отже зазначені дії не можуть свідчити про визнання нею боргу та переривання строку позовної давності.

Вирішуючи спір, суди на зазначене уваги не звернули, у порушення ст. ст. 212-215, 316 ЦПК України обставини справи з'ясували неповно, у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягала застосуванню до цих правовідносин; приймаючи до уваги наданий банком розрахунок заборгованості за договором, не врахували, що в цьому розрахунку відсутні жодні дані щодо основного боргу; дійшовши висновку про переривання перебігу позовної давності, не послалися в рішеннях на докази, які свідчать про внесення у 2012 році в банк коштів на погашення кредитної заборгованості саме відповідачкою; не перевірили строк позовної давності для щомісячних платежів; не з'ясували чи була відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи місцевим судом та чи мала вона можливість заявити про застосування наслідків спливу позовної давності до винесення рішення та дійшли передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, зазначені порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 04 червня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Д.О. Остапчук І.К. Парінова В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін