АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанській Н.К., Міцнея В.Ф.

при секретарі: Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, інтереси якого за довіреністю представляє ОСОБА_1, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 21 січня 1995 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому мають неповнолітніх дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають біля неї і знаходяться на її утриманні.

В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча працездатний і спроможний надавати матеріальну допомогу дітям в набагато більшому розмірі, ніж це передбачено законом, оскільки займається будівництвом і монтажем саун, і має великі доходи.

Просила стягнути з відповідача, на її користь, аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно, на кожну дитину до їх повноліття, вказуючи на те, що відповідач, маючи реальну можливість, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає.

____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/407/2015 р. Головуючий у І інстанції:Усатий М.В.

Категорія: 50 Суддя-доповідач:: Владичан А.І.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки - Дар'ї , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи стягнення з 29 серпня 2014 року і до повноліття дітей.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3, інтереси якого за довіреністю представляє ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що в період часу з серпня 2014 року по січень 2015 року перебував за межами України, і не мав можливості ознайомитися з матеріалами цивільної справи, подати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, а також відповідні докази щодо неможливості щомісячно сплачувати аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожного. Зазначає, що постійних заробітків немає, вже більше року припинив свою підприємницьку діяльність, тому немає реальної можливості сплачувати аліменти в такому розмірі. Вказує, що весь час добровільно надає дітям матеріальну допомогу, а саме купляє одяг, взуття, шкільні приладдя, продукти харчування, тобто свій батьківський обов'язок виконує в повному обсязі.

Крім того, вважає, що в даному конкретному випадку при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів, які має сплачувати батько, суд повинен був виходити з того, що на утримання кожної дитини має стягуватися конкретна сума, з урахуванням вимог законодавства, а саме ця сума має дорівнювати прожитковому мінімуму на одну дитину в розрахунку на місяць, тобто кожний з батьків має надавати таку допомогу в розмірі половини прожиткового мінімуму на одну дитину.

Просить змінити рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року, та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 600 гривень щомісячно на кожну дитину.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правомірно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 21 січня 1995 року ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому мають неповнолітніх дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають біля неї і знаходяться на її утриманні.

Звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_3 не надає добровільної матеріальної допомоги на тримання та виховання дітей.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Оскільки діти проживають з матір'ю, батько - відповідач по справі, зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Враховуючи, що відповідач ухиляється від надання допомоги на утримання дітей, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, за змістом ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегією суддів встановлено що, відповідач не працює, отримує мінливий, нерегулярний дохід, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідач має мінливий, нерегулярний дохід та є працездатною особою, а сума стягуваних аліментів буде відповідати інтересам та потребам дитини.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено вимоги закону в частині визначення розміру аліментів, оскільки він надавав в добровільно матеріальну допомогу дітям, проте на даний час не працює, у нього відсутній стабільний дохід і він не взмозі надавати аліменти в такому розмірі, з огляду на таке.

У силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача аліментних та зобов'язань матеріального характеру, а також інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, інтереси якого за довіреністю представляє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: