АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Побірченко Т.І., Соколової В.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про поділ майна, встановлення порядку користування квартирою,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6855/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_5, діючої в інтересах ОСОБА_1, про забезпечення позову ОСОБА_1 в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк»), про поділ майна, встановлення порядку користування квартирою.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким третім особам за його дорученням користування автомобілем марки Volksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1, рік виробництва 2010, колір синій, номер І кузова НОМЕР_2, та покласти на ОСОБА_2 відповідальність за збереження транспортного засобу на оплачуваній стоянці до набрання рішенням суду законної сили. Зазначає, що використання транспортного засобу ОСОБА_2 одноособово порушує її права та права їх малолітніх дітей. Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль є необхідною складовою його роботи на посаді директора ТОВ «Темпо-Логістик». Крім того, зазначає, що використання автомобіля відповідачем призводить до ризиків у зв'язку із можливістю пошкодження автомобіля, зносом деталей.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просила визнати за нею право власності на ? квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на ? частину автомобіля марки Volksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля марки Volksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1, в рахунок сплати компенсації за 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 з урахуванням відступу від рівності часток визнати за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб марки Volksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1, та припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частки квартири.

В свою чергу ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа: ПАТ «Дельта Банк», про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення її позову.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 12 березня 2015 року було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову, а саме накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 на накладено арешт на автомобіль Volksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1.

24 березня 2015 року ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 знову звернулась з заявою про забезпечення позову, в якій поставила питання про заборону ОСОБА_2 та будь-яким третім особам за його дорученням користуватися автомобілем марки Volksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1, та покласти на ОСОБА_2 відповідальність за збереження транспортного засобу на оплачуваній стоянці до набрання рішенням суду законної сили.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову.

Колегія суддів вважає, що вказана ухвала постановлена судом з дотриманням положень норм процесуального права.

Так, відповідно до положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчиняти певні дії.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просила визнати право власності на автомобіль марки Volksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1, за ОСОБА_2

Таким чином, заборона ОСОБА_2 та будь-яким третім особам користування автомобілем марки Volksvagen Tiguan, д.н.з НОМЕР_1, та покладення на ОСОБА_2 відповідальність за збереження транспортного засобу на оплачуваній стоянці не забезпечує виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1

Крім того, покладення на ОСОБА_2 відповідальності за збереження транспортного засобу на оплачуваній стоянці пов'язане з покладенням на нього певних витрат, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 у визначений нею спосіб.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Т.І. Побірченко

В.В. Соколова