Справа № 226/1288/14-ц
Провадження № 2/226/3/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.

при секретарі - Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача про поділ майна подружжя в обґрунтування якого вказав, що сторони по справі перебували у шлюбі з 25.08.2006р., шлюб розірваний 22.04.2013р. Під час шлюбу народилася дитина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 на якого відповідач за рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 25.09.2007р. отримує аліменти у розмірі 1/6 частки доходів та заробітку. Також, на підставі постанови судді Димитровського міського суду Донецької області від 22.01.2001р. позивач сплачує ОСОБА_6 - дружині від першого шлюбу аліменти на утримання доньок - ОСОБА_23 ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу). Крім того, на утриманні у відповідача є донька від першого шлюбу - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Мешкаючи з відповідачем у шлюбі, однією сім'єю, вони мали спільний бюджет, вели сумісне господарство та після оформлення шлюбу, переїхали мешкати до одинокої хворої жінки - ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1., яка була доброю знайомою його матері та мешкала одна у старому одноповерховому будинку 1968р. побудови розміром 7,75 х 8,60 м. Дітей у ОСОБА_8 не було, вона отримувала мінімальну пенсію, грошових заощаджень не мала та їх сумісне мешкання, їх підтримка та допомога, в тому числі й матеріальна, була вельми важливою для старенької бабусі. Потім, бажаючи розширити жилу площу будинку, вони допомогли їх господарці - ОСОБА_8 отримати у виконкомі Димитровської міської ради рішення від 16.03.2008р. на перебудування побудови з мансардою за адресою: АДРЕСА_1, де мешкали разом зі своїми дітьми. ОСОБА_8 написала на нього заповіт на дане домоволодіння (збудоване у 1968р.), однак він працює постійно у першу зміну та просто фізично не міг займатися оформленням документів. Тому ОСОБА_8 переписала заповіт на ОСОБА_1 - відповідача по справі, за взаємною згодою з дружиною. Будівництво домоволодіння просувалося, де велику допомогу надавав його батько - ОСОБА_1, який є майстром по столярній та теслярській справі і є добрим зварювальником. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер померла внаслідок тривалої хвороби - ОСОБА_8 та вони стали мешкати у будинку одні. На момент смерті ОСОБА_8 вони з батьком побудували перший поверх домоволодіння, що склало 73,5 м2, з них жилої - 35,5 м2. Фактично, після смерті господарки будинку, відповідач прийняла спадщину у вигляді першого поверху недобудованого будівництва за адресою: АДРЕСА_1. При цьому відповідач по справі юридично не оформляла документи на спадщину, так як будівництво було не закінчено і зайвих грошей у них не було. Усі гроші вони «пускали» на будівництво. Вони вели будівництво та сумісне життя. Бажаючи прискорити закінчення будівництва будинку, він узяв кредит у Дельта Банку, Райффайзен Банку Аваль - придбав матеріалів і до кінця 2012р. зі своїм батьком вивели 2-й поверх, закінчили мансарду та загальне будівництво зі всіма підсобними прибудовами, загальна площа якого складає більш 200 м2. Тобто, після смерті з ОСОБА_8 він сумісно з батьком побудував 2-й поверх жилого домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а також гараж, господарські споруди та побудови (перехід, баня) - для будівництва та облаштування яких використав: - котел «Данко», насос на опалення, батареї 80 секцій, труби пластикові вартістю 14800 грн.; - ракушняк 650 од. по 6,5 грн. за од. загальною вартістю 4225 грн.; - дошка обрізна на кришу - 2500 грн.; - брус 100х50 - 18 од. по 72 грн. кожен - 1296 грн.; - брус 100х100 - 13 од. по 96 грн. кожен - 1248 грн.; вікна дерев'яні шестигранні 2 од. з подвійними підвіконнями - 3000 грн.; - вікно дерев'яне з підвіконням - 1000 грн.; - вікно дерев'яне підвіконням - 700 грн.; - двері балконні пластикові під дуб - 2700 грн.; перехід: - двері металеві - 1200 грн.; - вікна дерев'яні 4 од. загальною вартістю 4000 грн.; 3 од. загальною вартістю 2100 грн.; - камінь гіпсоблок - 1200 грн.; - балки дерев'яні - 1200 грн.; гараж: - гіпсоблок 500 од. - 3000 грн.; - металочерепиця - 3700 грн.; - дерево на кришу - 1500 грн.; баня: - полублок - 300 од. - 1500 грн.; - вагонка 20 квадратів - 1300 грн.; -вікна, двері, підвіконня - загальна вартість 2500 грн.; - ондулін 20 од. - 1400 грн. На загальну суму 55449 грн. Також за час шлюбу він з відповідачем придбали у сумісну власність: - болер на 300 л у 2011р. - 500 грн.; - морозильна камера «Indesit» у 2012р. - 2569 грн.; відеокамера «Samsung» у 2008р. - 2700 грн.; - пральна машина «Indesit» у 2007р. - 2500 грн.; - електрична праска у 2007р. - 250 грн.; - електрочайник з термосом у 2012р. - 450 грн.; - годинник настільний у 2007р. - 200 грн.; - люстра у дитячу кімнату у 2012р. - 1100 грн.; - телефон мобільний у 2008р. - 900 грн.; - телефон мобільний сенсорний у 2012р. - 1500 грн. Усього на суму 12669 грн. Також він та відповідач за рахунок їх сумісних (сімейних) коштів понесли витрати на поховання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 - 8000 грн., на проведення газу до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 - 5000 грн. Таким чином, загальна сума грошових коштів, витрачених ним та відповідачем за час шлюбу на придбання спільного майна та будівництва складає 81118 грн.

У нього збереглася частка документів про те, що було придбано ним сумісно з відповідачем, коли вони були у шлюбі та вели сумісне господарство, інші документи на майно та будівельні матеріали знаходяться у будинку за адресою: АДРЕСА_1, куди він у теперішній момент не має доступу. У даний момент його колишня дружина ставить непереборні перешкоди для користування спільним майном, перешкоджає йому мешкати у будинку, який він особисто побудував та де прописаний та де знаходиться перелічене майно. Мирно поділити сумісне нажите майно відповідач відмовляється.

У зв'язку з вищевикладеним просить визнати право спільної сумісної власності на вище перелічене майно та на сумісно понесені витрати, а всього на загальну суму 81118 грн., визнати частки подружжя рівними по 1/2 кожному, виділити відповідачу все майно та грошові кошти та стягнути з відповідача на його користь 40559 грн.

Відповідач ОСОБА_1 звернулася з зустрічним позовом до позивача про поділ майна подружжя в обґрунтування якого вказала, що перебувала з позивачем у шлюбі з 25.08.2006р. по 22.04.2013р. Спільне господарство ними не ведеться з грудня 2012р., що підтверджується висновком Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 08.04.2014р. Тобто розподілу підлягає майно, нажите ними з 25.08.2006р. по грудень 2012р.

Під час шлюбу вони придбали: 1.Автомобіль ВАЗ 21114 2006 року випуску д/н НОМЕР_1 вартістю 64541,37 грн. (за 2 місяці до шлюбу позивач уклав кредитний договір на придбання автомобіля, за винятком перших 2-х внесків, виплати за авто вони проводили у шлюбі, тобто більша частина автомобілю повинна бути розподілена між ними); 2.Фен технічний ТП-20000 вартістю 300 грн.; 3.Лобзик електричний БПС600Е вартістю 271,08 грн.; 4.Шліфовальна машина «Ейнхель» ББС 720 вартістю 388,68 грн.; 5.Фрезер «Ейнхель» БДФ-850/1 вартістю 634,80 грн.; 6.Мікрохвильова піч «Самсунг» СЕ107 вартістю 2097 грн.; 7.Кришка на піч вартістю 20 грн.; 8.Каструля 59029 вартістю 97 грн.; 9.Бензопила вартістю 1500 грн.; 10.Акумуляторна батарея «Іста» 60а на автомобіль вартістю 555 грн.; 11.Автомобільний аудіо програвач DEH-30MP Pioner вартістю 900 грн.; 12.Кутова шліфувальна машинка DWT power tools вартістю 200 грн.; 13.Шуруповерт BAS18-2/1На «Einhell» вартістю 300 грн.; 14.Паяльник пластикових труб ППТ-1200 вартістю 450 грн.; 15.Електролобзік ПЛЭ «Тайга» вартістю 250 грн.; 16.Котел вугільний «Данко» вартістю 2000 грн.; 17.Морозильна камера «Індезіт» 167НФ вартістю 2569 грн.; 18.Мобільний телефон «Нокіа» 1110і іmei: НОМЕР_3 вартістю 500 грн.; 19.Насосна станція вартістю 1200 грн.; 20.Зварювальний апарат вартістю 2800 грн.; 21.Компресор «Зеніт» вартістю 1600 грн.; 22.Бетономішалка вартістю 1600 грн.; 23.Батарея опалювання на 10 секцій вартістю 800 грн.; 24.Драбина металева розкладна вартістю 1300 грн.; 25.Пластиковий бак на 500 л вартістю 580 грн.; 26.Супутникова тарілка та тюнер вартістю 700 грн.; 27.Навігатор вартістю 1100 грн. Загалом, ними придбано майно на суму 89253,93 грн. Все це майно було вивезено позивачем, що підтверджується висновками Димитровського МВ ГУМВС України у Донецькій області від 07.04.2013р., 14.11.2013р., 18.02.2014р., 06.05.2014р., де зафіксовано, що позивач вивозив майно неодноразово. Спірне майно, зазначене у п.п.1-15, 17-27 на суму 87253,93 грн. знаходиться у розпорядженні позивача, а майно, визначене у п.16 на суму 2000 грн. - у неї.

Вважає, що вони досягли домовленості, у кого яке майно залишиться. Позивач за своєю ініціативою розпорядився спірними речами, вона не заперечує, щоб ці речі лишилися у нього, адже в основному це чоловічий робочий інструмент. Тому позивач повинен їй сплати 1/2 частку від вартості майна, яке знаходиться у нього в розпорядженні на суму 87253,93 грн., суму 43626,96 грн. А вона повинна сплатити 1/2 вартості майна, яке знаходиться у неї в розпорядженні на суму 2000 грн., тобто 1000 грн. Якщо звести їх борги, то позивач повинен їй сплатити 42626,96 грн.

У зв'язку з вищевикладеним просить визнати за нею право власності на вугільний котел «Данко» вартістю 2000 грн., визнати за позивачем право власності на все інше перелічене майно вартістю 87253,93 грн., стягнути з позивача на її користь грошову компенсацію у розмірі 42626,96 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та заперечив щодо зустрічних позовних вимог, при цьому пояснив суду, що автомобіль вони придбали у травні 2006р., а у шлюб вони вступили 27.08.2006р., тобто придбали не у шлюбі. Фен придбавався під час шлюбу, зараз знаходиться у нього, коштує не 300 грн., а 250 грн., лобзик електричний він не забирав, він знаходиться у відповідача, коштує не 271,08 грн., а 200 грн., придбаний під час шлюбу; фрезер придбаний під час шлюбу, зараз у нього, коштує не 634,80 грн., а 200 грн., мікрохвильова піч «Самсунг», кришка на піч, каструля придбані у той період, коли були подані документи на розірвання шлюбу, разом вже не мешкали, придбав він 31.12.2012р., з вартістю згоден; бензопилу йому подарувала теща, тобто гроші на неї і він її придбав, тому вважає її особистою власністю, придбав не пам'ятає коли, вартість не 1500 грн., а 1000 грн.; акумуляторна батарея - придбана під час шлюбу, коштує не 555 грн., а 400 грн.; автомобільний програвач придбавався разом з автомобілем до шлюбу, вартість не 900 грн., а 700 грн.; кутова шліфувальна машина, придбана під час шлюбу, з вартістю згоден; шуруповерт, придбаний під час шлюбу, вартість не 300 грн., а 150 грн.; паяльник труб, придбаний під час шлюбу, вартість не 450 грн., 300 грн.; електролобзик придбаний під час періоду, коли були подані документи на розірвання шлюбу, разом вже не мешкали, придбав у березні 2013р. мешкали разом, але сумісне господарство вже не вели; котел придбаний під час шлюбу, залишився у неї, не 2000 грн., а 6500 грн.; морозильна камера «Індезіт» придбана під час шлюбу, знаходиться у відповідача на АДРЕСА_1, з вартістю згоден; телефон «Нокіа» придбавали померлій тітці, зараз телефон знаходиться у його матері і тому він вважає, що телефон належить його батькам, вартість телефону не 500 грн., а 300 грн.; насосна станція, їх було дві, одну забрав собі, з вартістю згоден; зварювальний апарат придбаний під час шлюбу, знаходиться у нього, вартість не 2800 грн., а 700 грн.; компресор «Зеніт», придбаний під час шлюбу, знаходиться у нього, не 1600 грн., а 900 грн.; бетономішалка - придбана під час шлюбу, знаходиться у нього, коштує не 1600 грн., а 500 грн.; батарея опалювання не сумісна власність, а власність його батьків, тому що відповідач була повинна їм 1000 грн. і за цей рахунок була придбана батарея та встановлена у його батьків, з вартістю згоден, придбана 12.07.2011р.; драбина належить йому, тому що відповідач дала згоду, щоб він вивіз металеву драбину, а він їй зробив замість цього дерев'яну, придбали у 2012р., вартість не 1200 грн., а 800 грн.; пластиковий бак один він забрав, а один залишився у неї, тому вважає, що це його бак, придбавався у 2012р., коштує не 580 грн., а 300 грн.; супутникова тарілка і тюнер, один комплект залишив їй, один забрав собі, тому це його особисте, придбав у 2008р. вартість не 700 грн., а 300 грн.; навігатор - його власність, оскільки його матір давала йому гроші на цей навігатор, придбав у 2013р., він зламаний тому нічого не коштує. Перестали вести сумісне господарство з грудня 2012р., перестали разом мешкати з 02.06.2013р., він виїхав жити на вул.Донську, 158, м.Димитров з подальшим викупом будинку. Зараз він є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, за цією адресою вони стали мешкати з 07.09.2006р. Померла ОСОБА_11 - це подруга його батьків. У ОСОБА_11 є племінник її чоловіка. ОСОБА_11 переписала заповіт на відповідача у 2011р. Він після смерті ОСОБА_11 документи не оформляв, чи займалася цим відповідач - йому невідомо. ОСОБА_12 мешкала на маленьку пенсію 700 грн. та важко хворіла сахарним діабетом. Він возив її у лікарню, а також по господарським побутовим та іншим потребам, вона йому була як 2-га матір. Вона фінансово залежала від них. Вона не могла проводити будівельні роботи. Матеріальну допомогу племінник не надавав. Вони доглядали бабусею, придбавали продукти, які вона вказувала. Будинок був добудований, який добудовували й після смерті. Машина була придбана у кредит, до 25.08.2006р. був погашений кредит. Ціни вказав з урахуванням зносу. Шліфувальна машинка не спільна сумісна власність, тому що він її придбавав з батьком, це машинка на двох, придбана 23.12.2008р., зараз коштує приблизно 70 грн., знаходиться у нього. Автомобіль придбав у червні 2006р., автомобіль був новий, приблизно через тиждень зареєстрували у МРЕВ. У 2008р. він змінив техпаспорт, сказали це зробити, щоб не було відмітки банку. Перша реєстрація автомобіля - це 02.06.2006р. Насосна станція, яку він бажає поділити, придбана у 2012р. Телефон, вказаний у його позові, він придбав у 2006р., телефон не розбив, він був цілий, телефон придбали у червні-липні 2006р. Шліфувальну машину придбав він, вона знаходиться у нього, гроші на її придбання давав батько, це батько собі замовляв інструмент. До травня 2013р. вони мешкали разом з відповідачем, а потім вона викинула його речі і все. Батарею опалення, зазначену у зустрічному позові, придбавали за сумісні гроші, він дійсно її поставив у своїх батьків, тому що у тих потекла батарея. Гроші батьки віддали за цю батарею у 2012р. у сумі 2000 грн. Навігатор зламався 2 роки тому, знаходиться в неробочому стані.

Представник позивача підтримав позовні вимоги позивача та пояснив суду, що документів на будівництво у них немає, всі документи у відповідача. Візуально будинок зараз має більш ніж 200 м2. Оригінали доданих будівельних документів, вони не можуть надати.

Відповідач позов не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову, які підтримала в судовому засіданні, де вказала, що перебувала з позивачем у шлюбі з 25.08.2006р. по 22.04.2013р. Спільне господарство ними не ведеться з грудня 2012р., що підтверджується висновком Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 08.04.2014р. Тобто розподілу підлягає майно, нажите ними з 25.08.2006р. по грудень 2012р.

Позивач намагається поділити її особисте майно (домоволодіння), отримане нею у спадок після розірвання шлюбу, яке розподілу не підлягає за законом. Ціна позову 81118 грн. позивача майже дорівнює вартості спадкового майна 89836 грн. на 28.10.2013р., як вказано у витягу зі спадкового реєстру. Тобто це доказує необґрунтованість позову і будівельні матеріали, які ділить позивач, є складовою спадкового майна, а не їх спільною власністю. Позивачем не доведено існування між ним та ОСОБА_8 укладеного між ними договору довічного утримання, згідно якого він нібито надав допомогу, а за це вона залишала б нерухоме майно. Позивачем не доведено, що він допомагав оформлювати дозвіл на будівництво, в чому ця допомога складається, не зазначено також. Не надано також заповіту на нерухоме майно, яке залишилося у спадок від ОСОБА_8 Позивач не надав суду для огляду дозволу на його або її ім'я на будівництво нерухомості по спірному домоволодінню. Крім того, за допомогу по веденню господарства у спірному домоволодінні, позивач вже отримав допомогу від ОСОБА_8 у вигляді безоплатного проживання у її будинку. Позивачем не надано доказів про придбання будівельних матеріалів на суму 55449 грн., які він вважає своєю власністю та не надано підтвердження того, що взятий кредит у фінансовій установі був спрямований на придбання будівельних матеріалів. Також додає, що кредит, на якій посилається позивач, був спрямований на надання допомоги дітям позивача від першого шлюбу. Потрібно взяти до уваги, що під час шлюбу у квітні-травні 2007р. позивач мав заборгованість по аліментам у розмірі 13500 грн., яку вони погашали разом. А будівництво у будинку та покрівельні роботи проводилися вже після розірвання шлюбу, що підтверджується накладними № 7396 від 03.10.2013р. на придбання рейки, саморізи на суму 282 грн.; № 7402 від 03.10.2013р. на придбання дошки обрізної, полу обрізної на суму 2304,30 грн.; № 7882 від 17.10.2013р. на придбання саморізів на суму 34 грн.; товарний чек б/н від 04.11.2013р. про придбання піску, ракушняку, цементу на суму 498 грн.; видаткова накладна від 31.10.2013р. та квитанція про придбання метало черепиці, саморізів та деталей покрівлі на суму 5305 грн.; видаткова накладна від 27.09.2013р. та квитанція про придбання ондуліну та спецелементів на суму 16113,50 грн.; видаткова накладна від 19.07.2013р. та квитанція на придбання ОСБ-плит, саморізів, утеплювач, профілів на суму 4854 грн.; квитанція та видаткова накладна від 25.07.2013р. на видачу гіпсокартону, шпаклівки на суму 2825 грн. Ці матеріали вказані у переліку набутого ними майна, але воно було придбано вже після розірвання шлюбу, будівельні роботи проводилися після розірвання шлюбу.

Позивачем не надано доказів придбання рухомого майна, яке перелічено у позові на суму 12669 грн. окрім придбання морозильної камери вартістю 2569 грн., яка була вивезена позивачем з домоволодіння 13.11.2013р., що підтверджується висновком Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 14.11.2014р. Тобто позивач повинен їй сплати 1/2 вартості морозильної камери - 1284,50 грн.

Позивач не навів документальних витрат на поховання ОСОБА_8 на суму 8000 грн., не зрозуміло, чому ця сума підлягає розподілу. Міркування позивача не ґрунтуються на законі.

Позивач не навів доказів сплати послуг за підключення газу до домоволодіння по АДРЕСА_1. А квитанція до прибуткового ордеру від 09.09.2011р. можливо відноситься до іншого домоволодіння. Насправді існує письмовий договір від 12.07.2011р. на придбання котла «Данко» на суму 2000 грн. Цей договір відповідає вимогам ст.208 ЦК України (укладений в письмовій формі) та відповідає адресі спірного домоволодіння. Тобто вони разом придбали котел «Данко» на суму 2000 грн., що підтверджується копією вказаного вище договору. Цей котел знаходиться у неї. Вважає можливим сплатити позивачу 1000 грн., тобто 1/2 його вартості. Потрібно звернути увагу, що котел вугільний (як зазначено у договорі), що спростовує доводи позивача, що проводилось підключення газу. Насправді газифікація будинку проводилася вже після розлучення, що підтверджується копією квитанції на суму 4677,60 грн. від 18.02.2014р. Насос на опалювання UPS 25-6 вона придбала 03.02.2014р. в магазину Дім м.Красноармійськ за 380 грн., про що свідчить розписка продавця у супроводжуваній документації до насосу.

Позов, заявлений позивачем, не ґрунтується на доказах та на законі. У позові потрібно відмовити. У її розпорядженні знаходиться вугільний котел «Данко» вартістю 2000 грн., а в розпорядженні позивача - морозильна камера «Індезіт» вартістю 2569 грн. Вважає за необхідне стягнути 2569-2000/2=284,50 грн. (1/2 різниці вартості цих речей) з позивача на її користь компенсації за отриману позивачем в натурі камеру «Індезіт».

Крім того відповідач пояснила суду, що аліменти позивач платить на 1 дитину, оскільки інша вже досягла повноліття. Також вони з позивачем виплачували заборгованість по аліментам на першу дитину. Господарка будинку, ОСОБА_12, займалася бізнесом - торгувала спиртними напоями, грошей у неї було більше, ніж у них. Господарка будинку навіть більше їм допомагала. У господарки є племінники їх, прізвищ імен по-батькові не знає. Сфотографувати документи на будинок позивач не міг. Вона з ним мешкає у цьому будинку з 04.06.2005р. Машина придбана у період їх сумісного проживання, мешкали разом вже рік. Батьки позивача надавали гроші на машину, про що вона писала розписку, а виплатив кредит позивач місяць в місяць. Бензопилу купували разом, придбали у лютому 2010р., 700 грн. дала її матір, а він доклав 800 грн. Її матір давала гроші на придбання зварювального апарату та бетономішалки. За заповітом, моб.телефон належить їй від ОСОБА_8 Ніяких грошей на батарею вона у борг не брала. Насосну станцію їй не повертали, насосна станція є одна, яка вивезена. Машина знаходиться у нормальному стані. Вона не згодна з тим, що позивач придбав вказані будівельні матеріали для будівництва. Немає бойлера на 300 л., він не придбавався; морозильну камеру «Індезіт» вивіз позивач, це її власність, тому що на її придбання давали гроші її батьки, вартість на її думку 100 грн.; відеокамера «Самсунг» не працює, була придбана у 2008р., не вважає спільною сумісною власністю, тому що зламана, вартість 1 грн., вона її викинула у липні 2013р.; пральна машина зламана, придбана у вересні 2006р., не спільна сумісна власність, тому що її нема, викинула у лютому 2014р.; електропраска є, не спільна сумісна власність, це власність господарки будинку, вона зламана, згодна віддати позивачу, на теперішній час вартість 5 грн.; електрочайник з термосом - є тільки чайник, згорів, не спільна сумісна власність, тому що він зламаний, придбаний у 2006-2008р. під час шлюбу, вартість на теперішній час 1 грн.; часи настільні є, це спільна сумісна власність, вартість 100 грн.; люстра - її особиста власність, оскільки вона придбала її після того, як перестали вести спільне господарство, придбавала у лютому 2013р., вартість на теперішній час 500 грн.; телефон мобільний придбавався, але його немає, позивач сам його розбив у грудні 2012р. - лютому 2013р., придбали 30.11.2006р., вартість 0,01 грн., телефон мобільний сенсорний придбавався позивачу, потім, коли він передав його їй, зараз у неї зламаний цей телефон, придбаний він у 2009р., не спільна сумісна, тому що телефон - це особиста річ, подарунок позивача їй, вартості зараз немає. На момент смерті ОСОБА_8, вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Зараз зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_2, зареєстрована за цією адресою у жовтні-листопаді 2013р. Вона ділить мобільний телефон, тому що позивач його забрав, але дійсно - це телефон тітки, і він належить їй за заповітом. Вона розійшлася за першим шлюбом у жовтні 2005р., стала мешкати з позивачем з 04.06.2005р. Свідоцтво про спадщину, зареєстровано 28.10.2013р. Автомобіль дійсно придбали у червні 2006р. та дійсно техпаспорт на машину міняли через 2 роки. Насосна станція одна, придбана у 2012р. Шліфувальна машина куплялася за сумісні гроші, придбавали у магазині «Метро». Телефон, зазначений у позові позивача, вона отримала у спадщину від ОСОБА_8. Вони мешкали у одному будинку, але у різних кімнатах до червня 2013р. Вони придбали батарею опалення за гроші, які давала її матір. Потім позивач зняв батарею та відвіз до своїх батьків, тому що у тих потекла батарея, а вони потім повинні були віддати гроші за неї, але гроші не віддали. Коли позивач все вивозив у червні 2013р., навігатор був у робочому стані.

Представник відповідача підтримав доводи відповідача.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25.08.2006р., який зареєстрований відділом РАЦС Димитровського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 263, який розірваний рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 22.04.2013р., яке набрало чинності 08.05.2013р. (а.с.9-10).

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.02.2005р., ОСОБА_8 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.12.2004р. (а.с.13).

Згідно довідки ПАТ «Дельта Банку» від 28.03.2014р., позивачем був укладений кредитний договір від 07.10.2011р. на придбання морозильної камери «Indesit 167 NF» (а.с.28).

Згідно табуляграм позивача, ним була отримана заробітна плата (з вирахуванням обов'язкових та інших платежів: червень 2007р. - 4395,39 грн., травень 2008р. - 3466,13 грн., листопад 2010р. - 4814,21 грн., грудень 2010р. - 4717,85 грн., січень 2011р. - 4976,94 грн., червень 2011р. - 4791,02 грн., липень 2011р. - 7506,37 грн., вересень 2011р. - 5087,46 грн., жовтень 2011р. - 4884,74 грн., листопад 2011р. - 5182,40 грн., грудень 2011р. - 5078,56 грн., червень 2012р. - 10242,82 грн. (а.с.26-27).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру ПП-ФОП ОСОБА_13 від 09.09.2011р., позивач сплатив за матеріали та обладнання по опаленню на суму 14118 грн. (а.с.29).

Висновком Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 07.04.2013р. встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкає громадянка ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 та дітьми на протязі 8 років, однак з грудня 2012р. сумісного господарства не ведуть, при цьому офіційно знаходяться у шлюбі. Так, 02.04.2013р. громадянка ОСОБА_1 подала заяву на розірвання шлюбу, при цьому громадянину ОСОБА_1 про це не повідомила, а 06.04.2013р. приблизно о 17.00 год. ОСОБА_1 отримав лист, де знаходилася повістка до суду та повідомлення з приводу розірвання шлюбу. Приблизно у цей же час між ними виникла словесна сварка з цього приводу (а.с.43).

Висновком Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 14.11.2013р. встановлено, що у 2006р. громадянка ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_1 Однак сумісне життя не склалося та вони у квітні 2013р. розвелися та стали мешкати окремо. При цьому сумісно нажиті речі не ділили та вони залишалися за місцем сумісного мешкання останніх. Так, 12.11.2013р. громадянин ОСОБА_1 приїхав до громадянки ОСОБА_1, щоб забрати свої речі, що й зробив, забрав частину з них у присутності громадянки ОСОБА_1 Однак, всі речі не забрав, так як громадянка ОСОБА_1 вимушена була піти на роботу. 13.11.2013р. громадянин ОСОБА_1 приїхав під час відсутності останньої та по мобільному телефону вимагав відкрити гараж на що заявник (громадянка ОСОБА_1.) відмовилася пояснив, що речі дозволить вивозити тільки у своїй присутності. Внаслідок цього між останніми сталася словесна сварка, яка проходила по мобільному телефону та була короткочасною (а.с.42).

Згідно Договору розстрочки від 12.07.2011р., відповідач придбала котел вугільний «Данко» за 2000 грн. (а.с.45).

Електролобзік ПЛЭ-80 «Тайга» придбаний 08.07.2012р. (а.с.46).

Мікрохвильова піч «Самсунг» СЕ107 вартістю 2097 грн., кришка на піч вартістю 20 грн., каструля 59029 вартістю 97 грн. придбані 31.12.2012р. (а.с.47).

Акумуляторна батарея «Іста» 60а на автомобіль вартістю 555 грн. придбана 19.01.2010р. (а.с.47).

Лобзик електричний БПС600Е придбаний 21.12.2008р., шліфувальна машина «Ейнхель» ББС 720 придбана 23.12.2008р., фрезер «Ейнхель» БДФ-850/1 придбаний 20.12.2008р.

Мобільний телефон «Нокіа» 1110і іmei: НОМЕР_3 16.12.2006р. (а.с.51).

Насосна станція вартістю 1200 грн. придбана 21.06.2012р., зварювальний апарат вартістю 2800 грн. придбаний 13.05.2011р. (а.с.51).

Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі від 28.10.2013р., власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 28.10.2013р. після смерті ОСОБА_8, є відповідач - ОСОБА_1 (а.с.65).

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру ПП-ФОП ОСОБА_13 від 12.07.2011р. та від 02.08.2011р., видаткової накладної № 1 від 12.07.2011р., позивач сплатив за матеріали по опаленню суму у розмірі 14181,41 грн. (а.с.80-82).

Згідно висновку експерта № 01/01 від 13.01.2015р., ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на дату оцінки складає 64561,37 грн. (а.с.145-156).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 21114 реєстраційний номер НОМЕР_1, власником вказаного транспортного засобу є позивач, дата реєстрації транспортного засобу - 29.08.2008р. (а.с.154).

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що позивач є її сином. Вона подружилася з господаркою будинку 30 років тому. Вона казала їй, що бажає щоб її син був там на господарстві. Коли син переїхав до неї, до допомагав господарці у всьому. Все у будинку робив син. Син створив дурість, що переписав заповіт, а відповідач тільки цього й чекала. Паркани будував батько, син клав фундамент. Позивач робив все сам: встановлював котел та паяв опалення. ОСОБА_8 та вона разом працювали на ш.Стаханова, там познайомилися, вона разом зі своїм чоловіком допомагали ОСОБА_8. ОСОБА_8 мешкала за адресою: АДРЕСА_1 у невеликому одноповерховому будиночку. ОСОБА_8 написала заповіт на позивача, у якого саме нотаріуса - не знає. ОСОБА_8 їй розповіла, що син захотів переписати заповіт на відповідача, тому що вона буде займатися оформленням документів. У неї також ще є донька, мешкає у ОСОБА_15. До шлюбу з відповідачем, син був у шлюбі та у нього є 2 дітей від першого шлюбу. Вони зі своїм чоловіком весь час допомагали сину будувати будинок. Для будівництва нікого не наймали. У ОСОБА_8 була мінімальна пенсія. Допомога ОСОБА_8 виражалася у тому, що давали гроші та працею. Позивач та відповідач сумісно стали мешкати та почали вести господарство після шлюбу. Син придбав автомобіль до шлюбу. Вона давала гроші 13500 грн. відразу на машину, потім ще давала грошей. Будинок став більше, став 2-воповерховим. Також придбавала інструменти для будівництва за їх з чоловіком гроші. Будівництво тривало довго. Вона давала гроші позивачу, щоб він дав гроші жінці для проведення газу. Коли померла ОСОБА_8, поховав її син, а також вона давала гроші у сумі 2000 грн. Телефон тітки у неї, вона може принести цей телефон та віддати відповідачу. Вона придбала відповідачу кожане пальто за 1000 грн., а та до цих пір грошей не віддала. Вона вважає, що батьки повинні допомагати своїм дітям. Зараз у сина є машина, але вона несправна. Син з чоловіком будували ще дачу. У них є дозвіл на будівництво цих робіт. Вона й зараз допомагає грошима сину. Був будинок, літня кухня, паркан, все розлазилося. Скільки все це коштувало на той момент - не може сказати. Вікна були погані, син їх замінив. Вони з чоловіком давали на газ 3000 грн. Ніякого тиску з приводу зміни заповіту, син на ОСОБА_8 не оказував. Також давали сину 4000 грн. на оформлення машини. Син та відповідач мешкали у цьому будинку до шлюбу, але чи вели сумісне господарство - не знає. Крім боргу за пальто у розмірі 1000 грн., відповідач нічого не винна. Скільки конкретно що коштувало на поховання - не знає. Відповідач також щось робила, але що - не знає.

Свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкала ОСОБА_8. Він чув, що ОСОБА_8 переписала документи на будинок на позивача. Він бачив, що позивач будував ворота, перехід над кухнею, гараж, матеріали завозилися, а коли розійшлися - ОСОБА_1 сама перекривала крівлю. Бачив парилку. Він бачив тільки племінників позивача, що допомагали по будівництву. Він не чув від ОСОБА_8, щоб вона погано казала про позивача. ОСОБА_8 один раз їздила у Ленінград. Він бачив, як привозили дошки, матеріали на крівлю. По вул.Комунаров сам він мешкає з 1961р. У 1961р. вже був побудований будинок та кухня у ОСОБА_8, це був одноповерховий будинок, будинок як був так й залишився, тільки зробили перехід. Все змінилося з тих часів, побудований гараж, крівля. Є великий перехід. Нове будував позивач. Батько позивача робив рами та лутки, це він знає зі слів позивача. ОСОБА_8 не могла побудувати за свій кошт все це. Сам він ходив у гості до позивача перед розірванням шлюбу. Гараж добудовували, ще коли ОСОБА_8 була жива. Він не бачив, щоб сторони сварилися, не бачив, щоб до них приїжджала міліція. ОСОБА_8 отримувала 800 грн., це йому відомо з її слів, про інші доходи не знає. ОСОБА_8 трохи торгувала самогоном, але сам він не п'є. Він не знає такого, щоб ОСОБА_8 отримувала плату від них за проживання. Коли сторони одружилися та коли позивач придбав машину - не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що позивач побудував перехід, гараж, баню, замінив вікна, ворота. Ніхто не приймав участь у будівництві, крім племінника ОСОБА_25. Машину позивач придбав приблизно 7-8 років тому, це було перед весіллям. По АДРЕСА_3 мешкає з 2002р. ОСОБА_8 була пенсіонеркою, до неї приїжджали родичі, чи надавали допомогу - не знає. Спочатку була кухня, гараж, одноповерховий старий будинок. Будинок був не нової побудови. Позивач почав мешкати там з 2002-2003 року. Зараз домоволодіння змінилося, побудований 2-поверховий перехід, з'явилася баня, замінили ворота. ОСОБА_8 не могла організувати ці прибудови, це зробили сторони, будували самі. Позивач використовував автомобіль для будівництва. З позивачем вони друзі та сусіди. Він майже кожен день ходить повз спірного будинку. Згідно наданого йому для огляду техпаспорту на 2005р., пояснив, що це відповідає дійсності. До шлюбу сторони мешкали разом у спірному будинку, автомобіль придбаний під час сумісного проживання. Він пам'ятає, що разом зі сторонами придбавали інструменти у магазині «Метро». Він знає, що ОСОБА_8 гнала самогон, але чи продавала його - не знає. Відповідач також приймала участь у будівництві, на шиї у позивача не знаходилася. Мешкали сторони разом, але чи було спільне господарство - не знає. Нечасто бачив позивача у нетверезому стані.

Свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що він є батьком позивача, був присутній при будівництві та будував. Він і столяр, і тесляр, і скляр, і електрозварник. Допомагав у будівництві працею, робив блоки вікон, варив ворота, робив крівлю на гаражу. Вони разом з сином придбавали інструменти для будівництва вікон. Адресу: АДРЕСА_1 знає 20 років, дружили сім'ями. Це було старе домоволодіння. Коломойці запропонували сину прописатися та сказали, що якщо вони помруть, то воно буде його. Домоволодіння на даний час змінилося значно. Будівництвом безпосередньо займалися сторони, робилося не за кошти господарки ОСОБА_8. Господарка зі сторін плати за проживання не брала. Сумісно сторони стали мешкати трохи раніше до шлюбу. Вони дали внесок, коли відповідача ще не було, приблизно 25-30 тис. грн. на придбання автомобіля, автомобіль приймав участь у будівництві. Він робив вікна у гаражі. Вони давали гроші, коли та скільки, не знає - грошима завідує його дружина, 2-3 тис. грн., що просили те й давали. Для будівництва сумісно придбавався апарат та фрези, свердла, склорізи. Звідки взялася шлифмашина - не знає. Він знає про розмову, що відповідач розбила машину, у автомобіля є пошкодження. Йому тяжко стояти, але він працездатний. Гараж будували зі шлакоблоку, брали шлакоблок на базі, це було за життя ОСОБА_8, коли будували, проживали разом з відповідачем, мабуть вели сумісне господарство. Крім гаражу також побудували сауну. На професії у нього є відповідні посвідчення та за трудовою книжкою є досвід роботи. Досвіду у будівництві приватних будинків, у нього немає. Зварювальний апарат купували разом на 2-х, коли це було - не пам'ятає, придбавали у м.Красноармійську, зараз апарат справний, знаходиться у позивача. Ніякого сумісного обладнання з сином не придбавали. Коли син вселився, ОСОБА_8 ще була жива. Вони поставили металеві ворота. Він допомагав, але не займав гроші сторонам по справі. Він не знає, скільки у сина залишилося після продажу квартири. На позаминуле засідання син приїжджав на автомобілі. Щодо пошкодження відповідачем машини, він не знає чи складалися про це відповідні документи. Додаткового доходу у ОСОБА_8 не було, вона займалася виготовленням спиртного для себе. Син погнув двері в машині у наступний день після весілля. Вони давали гроші 2000 грн. на поховання ОСОБА_8, а чи приймала участь у похованні ОСОБА_1 - не знає, але вона була присутня при цьому, хто їздив по всім інстанціям при похованні - не знає. Оксана нічого з поховання не робила.

Свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що вони завжди допомагали ОСОБА_1 у цій ситуації, оскільки відповідач мав великі борги по аліментам з першого шлюбу. Були випадки, що коли вона отримувала сама аліменти і пересилала гроші його дітям. Вони допомагали один-одному. ОСОБА_8 зі сторін по справі грошей не брала, пустила їх, щоб вони допомагали їй по господарству. Сама вона також доглядала за дітьми сторін та допомагала їм грошима, ОСОБА_8 завжди мала «копійку», оскільки торгувала самогоном. У бабусі також були гроші на книжці. Вони віддавали бабусі будматеріали після розібрання свого будинку. Сторони по справі придбали автомобіль за місяць до того, як сходили до ЗАГСу. У сторін була бетономішалка, болгарка, станки, шуруповерт, дриль. Придбавали інструмент у шлюбі. Вона не знає розмір аліментів, які отримувала відповідач. Вона не бачила, як позивач вивозив морозильну камеру. Її чоловік та син привезли каміння у подвір'я ОСОБА_8. Вона не брала у тещі позивача гроші за будматеріали. Хто обшив дитячу кімнату гіпсокартоном, не знає. Відповідач мешкала за на АДРЕСА_1 не менше 9 років. Житло не дуже змінилося. ОСОБА_8 приймала участь у зміні свого житла. Після смерті ОСОБА_8 зміни у житлі проводилися, відповідач у цьому участь приймала.

Свідок ОСОБА_20 пояснив суду, що вони надавали ОСОБА_8 допомогу в облаштуванні паркану, він побудував їй вугільник. Він виписував дрова їй, щоб топити взимку. У неї був добрий дохід крім пенсії, вона мала можливість за гроші проводити будівництво. Він може щось забувати у зв'язку з травмою. З моменту мешкання сторони по справі вели сумісне господарство. Відповідач отримувала аліменти від першого чоловіка та платила аліменти за позивача за його дітей. Машину придбавала відповідач і приганяла вона. Машину придбавали вже сумісно мешкаючи. Скільки сторони по справі мешкали до розпису - не пам'ятає, вели сумісне господарство. Придбавали сумісно бетономішалку, дриль, електропилу, компресор. У відповідача цього інструменту немає. Машина знаходиться у позивача, не було ніяких пошкоджень на автомобілі, до цих пір він їздить. Вони розібрали дачу та віддали будматеріали ОСОБА_8. Він не знає, скільки відповідач отримувала аліментів. Він не бачив, як позивач вивозив морозильну камеру. Він не знає, хто паяв батареї вдома. Він підтверджує, що на фото а.с.18 зображена АДРЕСА_1. Там є ракушняк та шлакоблок. Домоволодіння, яке було у ОСОБА_8, лише трохи змінилося, є перехід. Ворота робила ОСОБА_8. Чому ОСОБА_8 не будувалася до появлення сторін по справі, пояснити не може.

Свідок ОСОБА_21 пояснив суду, що ОСОБА_20 розібрали будинок та привезли будматеріали до сторін по справі. Будматеріали: шифер, шлакоблок, лісматеріал. Він під'їжджав на АДРЕСА_1, підвозив продукти. Коли сторони жили, то велося будівництво.

Свідок ОСОБА_22 пояснив суду, що до розпису сторони по справі вели сумісне господарство. Машину придбали до весілля, займалася цим відповідач. Дачу розібрали на матеріал, який пішов на будівництво по АДРЕСА_1: шлакоблок, ж/б затяжки, брус, шифер. Мешкали сторони у ОСОБА_8, щоб доглядати за нею. Додатковий дохід у ОСОБА_8 був, вона могла вести на цей дохід будівництво. Він надавав допомогу. Відповідач аліментів від першого чоловіка не отримувала. Весь електроінструмент придбавали сумісно, куди він дівся - не знає. Він не приймав участь у виносі речей позивача та майже там не з'являвся. Практично після весілля він не з'являвся вже там. ОСОБА_18 йому сказали, що у ОСОБА_8 були гроші. Будівництво велося ОСОБА_5.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 28.10.2013р. після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_6. вказане домоволодіння взагалі не було власністю сторін по справі, а було власністю іншої людини.

Рішенням виконкому Димитровської міської ради № 161 від 16.03.2008р. ОСОБА_8 надано дозвіл на прибудову з мансардою та будівництво інших господарських будівель та споруд (а.с.14). Однак жодних договорів з ОСОБА_8 щодо участі у вказаному будівництві, позивачем не надано.

Згідно п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Таким чином, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є особистою власністю відповідача, оскільки вона успадкувала зазначене домоволодіння після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіки за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доказів того, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивача, після смерті ОСОБА_8, суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно поділу не підлягає, як і не підлягає стягненню вартість будматеріалів, які, за думкою позивача, були використані при перебудуванні спірного домоволодіння.

Крім того, не визнає спільною сумісною власністю подружжя проведення газу до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на суму 5000 грн., до того ж, оплата газифікації будинку у розмірі 4677,60 грн. була проведена 18.02.2014р. (а.с.68), тобто після того, як сторони перестали мешкати разом.

Ухвалою суду від 11.09.2014р., за клопотанням представника позивача, була призначена судово-технічна будівельна експертиза, зазначеною ухвалою оплата за проведення експертизи була покладена на позивача. Після надіслання експертом клопотання з приводу надання додаткових документів та рахунку на оплату експертизи, позивач надав заяву, що ніяких технічних документів на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, він надати не може, оскільки їх у нього немає. Однак щодо оплати, то позивач поставив умову, що не заперечує оплатити проведення експертизи лише після того, як відповідач надасте документи, які вимагає експерт.

Листом від 28.11.2014р. Дніпропетровський НДІ судових експертиз повернув справу, оскільки проведення експертизи не було оплачено (а.с.138).

Суд вважає, що поставлені позивачем умови щодо оплати проведення експертизи із застосуванням черговості дій, а саме: спочатку відповідач надає всі необхідні експерту документи, а потім він платить, не ґрунтуються на законі.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд вважає, що котел «Данко» є спільною сумісною власністю подружжя та необхідно залишити відповідачу, оскільки проти цього не заперечували сторони, однак позивач вважав, що котел коштує 6500 грн., а відповідач - 2000 грн. Суд визначає вартість вказаного котла у 6500 грн., оскільки це підтверджується видатковою накладною № 1 від 12.07.2011р. (рядок 27) (а.с.82). При цьому суд не приймає доводи відповідача з посиланням на Договір розстрочки від 12.07.2011р. (а.с.11), оскільки суму 2000 грн., згідно цього договору, необхідно було внести як залишок.

З переліку спільного сумісного майна, зазначеного у позові позивача на загальну суму 12669 грн., суд виключає бойлер на 300 л вартістю 500 грн. та електропраску вартістю 250 грн., оскільки згідно пояснень позивача, бойлер взагалі не придбавався, а електропраска є власністю померлої ОСОБА_8 Доказів, щодо придбання сторонами вказаних речей, суду не надано.

Інше майно, а саме: Морозильна камера «Індезіт» 167НФ вартістю 2569 грн.; Відеокамера «Samsung» вартістю 2700 грн.; Пральна машина «Indesit» вартістю 2500 грн.; Електрочайник з термосом вартістю 450 грн.; Годинник настільний вартістю 200 грн.; Люстра у дитячу кімнату вартістю 1100 грн.; Телефон мобільний вартістю 900 грн.; Телефон мобільний сенсорний вартістю 1500 грн., суд визнає спільною сумісною власністю подружжя, та приймає його вартість у розмірі, визначеному позивачем та задовольняє позовні вимоги позивача в частині залишення зазначеного майна відповідачу.

Клопотань про призначення товарознавчої експертизи для визначення вартості вищевказаних речей, від сторін не надходило.

Відповідач з переліку майна, визначеного позивачем у позові, визнала спільною сумісною власністю лише годинник настільний та морозильну камеру «Індезіт».

Щодо іншого майна, а саме: Відеокамера «Samsung» вартістю 2700 грн.; Пральна машина «Indesit» вартістю 2500 грн.; Електрочайник з термосом вартістю 450 грн.; Люстра у дитячу кімнату вартістю 1100 грн.; Телефон мобільний вартістю 900 грн.; Телефон мобільний сенсорний вартістю 1500 грн., що відповідач визнала, що зазначене майно придбавалося у період шлюбу, але не є спільною сумісною власністю. Належних доказів в обґрунтування своїх доводів суду не надала, а тому суд вважає, що зазначене майно є спільною сумісною власністю та відповідно підлягає поділу.

Згідно ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Тому суд вважає, що не підлягає поділу сума витрат на поховання ОСОБА_8, оскільки ці кошти були витрачені у час шлюбу та поділу не підлягають.

Згідно ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Суд вважає, що автомобіль марки ВАЗ модель 21114 2006 р.в. реєстраційний № НОМЕР_2 вартістю 64561,37 грн., є спільною сумісною власністю, оскільки був придбаний позивачем під час проживання сторін однією сім'єю, що підтверджується Договором застави транспортного засобу № 014/0070/73/114360/1 від 07.06.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу, реєстр № 3641, де є підписи як позивача так і відповідача, а також заявою відповідача нотаріусу про те, що вона надає згоду на передачу в заставу її фактичним чоловіком, відповідачем, вищевказаного автомобіля (а.с.201-202).

Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до абз.1, 3 п.25 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Тобто, для присудження грошової компенсації необхідні 2 умови: згода одного подружжя на грошову компенсацію та попереднього внесення іншим з подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду.

Грошей, на депозитний рахунок суду, внесено не було. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за сторонами по 1/2 частці автомобіля, який визнаний судом спільною сумісною власністю.

З переліку спільного сумісного майна, який зазначений у зустрічному позові, суд виключає батарею опалювання на 10 секцій, оскільки за взаємною згодою сторін по справі, відповідно до ч.1 ст.65 СК України, подружжя передали вказаний прилад опалення батькам позивача.

Інше майно, а саме: Фен технічний ТП-20000 вартістю 300 грн.; Лобзик електричний БПС600Е вартістю 271,08 грн.; Шліфовальна машина «Ейнхель» ББС 720 вартістю 388,68 грн.; Фрезер «Ейнхель» БДФ-850/1 вартістю 634,80 грн.; Мікрохвильова піч «Самсунг» СЕ107 вартістю 2097 грн.; Кришка на піч вартістю 20 грн.; Каструля 59029 вартістю 97 грн.; Бензопила вартістю 1500 грн.; Акумуляторна батарея «Іста» 60а на автомобіль вартістю 555 грн.; Автомобільний аудіо програвач DEH-30MP Pioner вартістю 900 грн.; Кутова шліфувальна машинка DWT power tools вартістю 200 грн.; Шуруповерт BAS18-2/1На «Einhell» вартістю 300 грн.; Паяльник пластикових труб ППТ-1200 вартістю 450 грн.; Електролобзік ПЛЭ «Тайга» вартістю 250 грн.; Мобільний телефон «Нокіа» 1110і іmei: НОМЕР_3 вартістю 500 грн.; Насосна станція вартістю 1200 грн.; Зварювальний апарат вартістю 2800 грн.; Компресор «Зеніт» вартістю 1600 грн.; Бетономішалка вартістю 1600 грн.; Драбина металева розкладна вартістю 1300 грн.; Пластиковий бак на 500 л вартістю 580 грн.; Супутникова тарілка та тюнер вартістю 700 грн.; Навігатор вартістю 1100 грн., суд визнає спільною сумісною власністю подружжя, та приймає його вартість у розмірі, визначеному відповідачем у зустрічному позові та задовольняє зустрічні позовні вимоги відповідача в частині залишення зазначеного майна позивачу, крім насосної станції.

Клопотань про призначення товарознавчої експертизи для визначення вартості вищевказаних речей, від сторін не надходило.

Позивач з переліку майна, визначеного відповідачем у зустрічному позові, визнав спільною сумісною власністю наступне майно: Фен технічний ТП-20000 вартістю 300 грн.; Лобзик електричний БПС600Е вартістю 271,08 грн.; Фрезер «Ейнхель» БДФ-850/1 вартістю 634,80 грн.; Акумуляторна батарея «Іста» 60а на автомобіль вартістю 555 грн.; Кутова шліфувальна машинка DWT power tools вартістю 200 грн.; Шуруповерт BAS18-2/1На «Einhell» вартістю 300 грн.; Паяльник пластикових труб ППТ-1200 вартістю 450 грн.; Насосна станція вартістю 1200 грн.; Зварювальний апарат вартістю 2800 грн.; Компресор «Зеніт» вартістю 1600 грн.; Бетономішалка вартістю 1600 грн.

При цьому, позивач пояснив, що наступні речі не є спільною сумісною власністю, оскільки: Шліфувальна машина «Ейнхель» ББС 720 вартістю 388,68 грн. - придбана ним на гроші його батька; Мікрохвильова піч «Самсунг» СЕ107 вартістю 2097 грн., кришка на піч вартістю 20 грн., каструля 59029 вартістю 97 грн. - придбані, коли разом вже не мешкали; Бензопила вартістю 1500 грн. - придбана на гроші тещі, яка йому їх подарувала; Автомобільний аудіо програвач DEH-30MP Pioner вартістю 900 грн. - придбаний разом з автомобілем до шлюбу; Електролобзік ПЛЭ «Тайга» вартістю 250 грн. - мешкали разом, але сумісне господарство не вели; Мобільний телефон «Нокіа» 1110і іmei: НОМЕР_3 вартістю 500 грн. - вони його придбали ОСОБА_8; Насосна станція вартістю 1200 грн. - він одну забрав собі; Драбина металева розкладна вартістю 1300 грн. - він за згодою відповідача її вивіз; Пластиковий бак на 500 л вартістю 580 грн. - ще один бак залишився у відповідача; Супутникова тарілка та тюнер вартістю 700 грн. - ще один комплект залишився у відповідача; Навігатор вартістю 1100 грн. - гроші на нього дала його матір.

Суд не приймає доводи позивача щодо шліфувальної машинки «Ейнхель» ББС 720, бензопили, мобільного телефону «Нокіа» 1110і іmei: НОМЕР_3, навігатору, оскільки суду не надано відповідних доказів того, що зазначені речі придбані за кошти інших осіб та належать їм.

За змістом ч.6 ст.57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. При цьому, позивач пояснив, що вони разом мешкали до травня 2013р., відповідач пояснила, що разом мешкали до червня 2013р.

Мікрохвильова піч «Самсунг» СЕ107, кришка на піч, каструля 59029 придбані 31.12.2012р. (а.с.47), а електролобзік ПЛЭ «Тайга» придбаний 08.07.2012р. (а.с.46), тобто в період шлюбу, коли сторони мешкали разом, тому доводи позивача щодо того, що зазначене майно не є спільною сумісною власністю, оскільки придбано коли вони не мешкали разом, не ґрунтується на законі та спростовується його ж поясненнями.

Щодо автомобільного аудіопрогравача DEH-30MP Pioner, то суд вважає, що він є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки, як пояснив сам позивач, придбавався разом з автомобілем, тобто в період часу, коли сторони по справі проживали однією сім'єю.

Доводи позивача що наступні речі не є спільною сумісною власністю: драбина металева, тому що він зробив ще й дерев'яну, пластиковий бак на 500 л, супутникова тарілка та тюнер, тому що ще й інші такі, не ґрунтуються на законі, оскільки поділу підлягає саме майно, зазначене у зустрічному позові.

Таким чином, за позивачем визнано право власності на майно на загальну суму 50424,25 грн., а за відповідачем - 51899,69 грн.

Різниця у вартості присудженого майна складає 1475,44 грн. Таким чином суд вважає, для досягнення рівності часток у поділеному майні, стягнути з відповідача на користь позивача 1/2 частку різниці (1475,44 грн.), а саме 737,72 грн.

Цей варіант поділу найбільш наближений із всіх можливих варіантів до поділу майна повністю у рівних частках в грошовому вираженні, різниця в сумах становить всього 737,72 грн., що менше 1% від загальної вартості поділеного майна (102323,94 грн.) і тому суд вважає за можливе відступити від вимог ч.5 ст.71 СК України.

Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним та зустрічним позовним вимогам. Щодо судових витрат у вигляді оплати судової автотоварознавчої експертизи, яка була проведена позивачем у розмірі 400 грн., то оскільки автомобіль судом розділений порівну, то з відповідача на користь позивача підлягаю стягненню половина цієї суми у розмірі 200 грн.

На підставі ст.ст.57, 60, 61, 65, 70, 71, 74 СК України, п.25 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та зустрічні позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Визнати право власності на автомобіль марки ВАЗ модель 21114 2006 р.в. реєстраційний № НОМЕР_2 вартістю 64561,37 грн. за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частці кожному.

Визнати право власності за ОСОБА_4 на наступне майно: Фен технічний ТП-20000 вартістю 300 грн.; Лобзик електричний БПС600Е вартістю 271,08 грн.; Шліфувальна машина «Ейнхель» ББС 720 вартістю 388,68 грн.; Фрезер «Ейнхель» БДФ-850/1 вартістю 634,80 грн.; Мікрохвильова піч «Самсунг» СЕ107 вартістю 2097 грн.; Кришка на піч вартістю 20 грн.; Каструля 59029 вартістю 97 грн.; Бензопила вартістю 1500 грн.; Акумуляторна батарея «Іста» 60а на автомобіль вартістю 555 грн.; Автомобільний аудіо програвач DEH-30MP Pioner вартістю 900 грн.; Кутова шліфувальна машинка DWT power tools вартістю 200 грн.; Шуруповерт BAS18-2/1На «Einhell» вартістю 300 грн.; Паяльник пластикових труб ППТ-1200 вартістю 450 грн.; Електролобзік ПЛЭ «Тайга» вартістю 250 грн.; Мобільний телефон «Нокіа» 1110і іmei: НОМЕР_3 вартістю 500 грн.; Насосна станція вартістю 1200 грн.; Зварювальний апарат вартістю 2800 грн.; Компресор «Зеніт» вартістю 1600 грн.; Бетономішалка вартістю 1600 грн.; Драбина металева розкладна вартістю 1300 грн.; Пластиковий бак на 500 л вартістю 580 грн.; Супутникова тарілка та тюнер вартістю 700 грн.; Навігатор вартістю 1100 грн., на загальну суму 18143,56 грн.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на наступне майно: Котел вугільний «Данко» вартістю 6500 грн.; Насосна станція вартістю 1200 грн.; Морозильна камера «Індезіт» 167НФ вартістю 2569 грн.; Відеокамера «Samsung» вартістю 2700 грн.; Пральна машина «Indesit» вартістю 2500 грн.; Електрочайник з термосом вартістю 450 грн.; Годинник настільний вартістю 200 грн.; Люстра у дитячу кімнату вартістю 1100 грн.; Телефон мобільний вартістю 900 грн.; Телефон мобільний сенсорний вартістю 1500 грн., на загальну суму 19619 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 різницю у вартості майна у розмірі 737,72 грн.

У задоволенні інших позовних та інших зустрічних позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 181,44 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 200,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 519,00 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя