Справа №488/3942/14-ц 14.05.2015 14.05.2015 14.05.2015
Провадження № 22ц/784/1101/15 Суддя першої інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Свіщуку О.В.,

за участю відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (наділі - Банк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 липня 2014 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору.

Свої вимоги Банк мотивував тим, що 15 лютого 2013 року між банківською установою та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 201 456 грн., строком до 14 лютого 2018 року зі сплатою 20,9 % річних за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно, разом з нарахованими процентами рівними сумами по 5480 грн. протягом усього строку кредитування, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Проте, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору щодо своєчасного повернення отриманих коштів у неї утворилась заборгованість перед кредитором, яка станом на 13 травня 2014 року склала 197 743, 74 грн., що складається з неповернутої суми кредиту у розмірі 183 658.15 грн.; прострочених процентів - 11 757.35 грн. та пені на суму 2 328.24 грн.

Посилаючись на викладене Банк просив стягнути достроково зі ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в зазначених розмірах.

Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № А010036 від 15 лютого 2013 року станом на 13 травня 2014 року, на загальну суму - 197 743,74 грн., з яких: 183 658,15 грн. - неповернута сума кредиту, 11757,35 грн. - прострочені відсотки, 2328, 24 грн. - пеня по простроченій заборгованості за період з 14 травня 2013 року по 13 березня 2014 року. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом не врахована та обставина, що строк виконання останнього зобов'язання за кредитним договором ще не сплинув.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 лютого 2013 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала від банку кредит в сумі 201 456 грн., строком до 14 лютого 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20,9 % річних (а.с.6-7).

Кредитні кошти були надані відповідачці для здійснення оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу марки Mitsubisi модель Pajero 2,5 TD, укладеного між відповідачкою та ТОВ «ТД» Автосвіт Миколаїв». Відповідно до умов кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно, разом з нарахованими процентами рівними сумами по 5480 грн. протягом усього строку кредитування, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, якщо інше не передбачено договором або додатками до нього (а.с.8).

Відповідно до меморіального ордеру від 18 лютого 2013 року ОСОБА_2 отримала кредитній кошти у розмірі 201 456.0 грн. (а.с.5).

Як вбачається з виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_2 умови кредитного договору щодо своєчасної щомісячної оплати та розміру щомісячних платежів не виконувала та як наслідок Банк в квітні 2014 року звертався до позивачки з письмовою вимогою про дострокове повернення кредитних коштів у зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором (а.с. 11, 12-14). Проте ця вимога залишилася без відповіді.

Згідно з п. 4.9, 4.10 кредитного договору Банк, у випадках, передбачених п. 2.9 цього договору, зокрема: невиконання позичальником зобов'язань, передбачених договором, несвоєчасна сплата процентів та/або повернення кредиту/частини кредиту, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором, позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної у п. 3.2. договору, але не менше десяти гривень за кожний день прострочки (п. 5.1 кредитного договору).

Стаття 526 ЦК України зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).

За змістом ст. 549 ЦК України пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Таким чином, аналізуючи наведені норми та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що відповідачкою порушені строки сплати та розміри чергових платежів, передбачених договором, а тому відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України Банк протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання ( у справі - 14 лютого 2018 року) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, стягувати несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі, а також пеню за останні 12 місяців за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог Банку.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим посилання районного суду на 14 лютого 2014 року, як на дату закінчення строку виконання останнього зобов'язання, оскільки за кредитним договором ця дати визначена 14 лютого 2018 року.

Однак, враховуючи, що рішення суду першої інстанції є по суті вірним, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: