Справа № 127/5245/14-ц Провадження № 22-ц/772/723/2015Головуючий в суді першої інстанції Борисюк І. Е.
Категорія 42Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Якименко М.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представників позивача Єжи Конік Марек і Баранської Є.І.; представника відповідача ОСОБА_5; відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «РІА»

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2014 року у цивільний справі за позовом Всеукраїнського Благодійного фонду «Серце до серця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «РІА», ОСОБА_7 і ОСОБА_6, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вінницької обласної асоціації громадян хворих цукровим діабетом «Благовіст», про визнання інформації недостовірною, її спростування та відшкодування моральної шкоди, -

В с т а н о в и л а :

У березні 2014 року Всеукраїнський благодійний фонд «Серце до Серця» звернувся в суд з позовом до ТОВ «Видавництво РІА», ОСОБА_7, ОСОБА_6 і Корпорації «Медіа Корпорація «RІА» про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 2 червня 2014 року позовну заяву Всеукраїнського Благодійного фонду «Серце до серця» то ТОВ «Видавництво «РІА», ОСОБА_7, ОСОБА_6, корпорації «Медіа Корпорація «RІА» про визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростування поширеної недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог до корпорації «Медіа Корпорація «RІА», залишено без розгляду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 2 червня 2014 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вінницьку обласну Асоціацію громадян хворих цукровим діабетом «Благовіст».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано інформацію про те, що Всеукраїнський Благодійний фонд «Серце до серця» допомагає дітям за гроші, а також про те, що хворі на діабет діти повинні платити за інсулінові помпи протягом п'яти років чималі кошти, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті «RIA» в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2», недостовірною.

Зобов'язано ТОВ «Видавництво «РІА» спростувати недостовірну інформацію шляхом опублікування в газеті «RIA» та на веб-сайті ТОВ «Видавництво «РІА» в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом не пізніше одного місяця з дня набрання рішенням законної сили або у запланованому найближчому випуску оголошення наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_1 року в газеті «RIA» (випуск НОМЕР_1 була опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». У цій статті вказано: «Хворі на діабет діти отримали від фонду «Серце до серця» інсулінові помпи. Не безкоштовно: вони повинні платити за них протягом п'яти років чималі кошти». Редакція газети «RIA» приносить свої вибачення Всеукраїнському благодійному фонду «Серце до серця», його керівництву та усім особам, задіяним у благодійній діяльності, та заявляє, що обнародувана в цій частині статті інформація була недостовірною».

Зобов'язано ТОВ «Видавництво «РІА» компенсувати Всеукраїнському благодійному фонду «Серце до серця» моральну шкоду в розмірі 1 000 гр., завдану в результаті розповсюдження недостовірної інформації.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Видавництво «РІА» на користь Всеукраїнського благодійного фонду «Серце до серця» судовий збір в сумі 10 гр. Решту судового збору залишено за Всеукраїнським благодійним фондом «Серце до серця».

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 серпня 2014 року стягнуто з ТОВ «Видавництво «РІА», ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на користь Всеукраїнського благодійного фонду «Серце до серця» судовий збір за вимоги немайнового характеру в розмірі 243,60 гр. в рівних частках по 81,20 гр.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 1 вересня 2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Видавництво «РІА» задоволено. Скасовано рішення Вінницького міського суду від 28 липня 2014 року і ухвалено нове рішення. В задоволенні позову Всеукраїнського Благодійного фонду «Серце до серця» до ТОВ «Видавництво «РІА», ОСОБА_7 і ОСОБА_6, за участю третьої особи - Вінницької обласної асоціації громадян хворих цукровим діабетом «Благовіст», про визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростувати поширену недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року касаційну скаргу Всеукраїнського благодійного фонду «серце до серця» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 1 вересня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ТОВ «Видавництво «РІА» просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначив, що рішення суду не погоджується в повному обсязі, вважає його необ'єктивним, необґрунтованим, та таким, що не відповідає матеріалам справи, внаслідок чого постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Видавництво «РІА», просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Представники позивача заперечили апеляційну скаргу, просять її відхилити і залиши без змін рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач являється благодійною організацією, головною метою якої є здійснення благодійної діяльності в інтересах суспільства та окремих категорій громадян. Зокрема, предметом діяльності фонду є придбання і передача у встановленому чинним законодавством порядку в безоплатне користування лікувальним закладам та/або безпосередньо набувачем благодійної допомоги медичного обладнання та медичних інструментів (т. 1 а. с. 9-17).

Позивач у 2011-2012 роках у межах благодійних акцій допомоги дітям хворим на цукровий діабет, по областях України, та зокрема, силами волонтерів Вінницької області зібрав 1 185 747,36 гр. (т. 1 а. с. 45, 46).

Відповідно до затверджених програм «Організації та проведення Всеукраїнської акції «Серце до серця» допомоги дітям хворим на цукровий діабет у 2011-2012 роках (т. 1 а. с. 39-44) та згідно із оголошеною метою проведених акцій на зібрані кошти Вінницької області придбано інсулінові помпи Medtronic MiniMed, MMT-715.

У випуску НОМЕР_1 газети «РІА» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2». У статті, зокрема, вказано: «Хворі на діабет діти отримали від фонду «Серце до серця» інсулінові помпи. Не безкоштовно: вони повинні платити за них протягом п'яти років чималі кошти. Адже благодійний фонд примусив їх підписати з фірмою «Перфект трейдинг груп» контракт на 1335 гривень щомісячної виплати» (т. 1 а. с. 20-24).

Ця стаття також з'явилася на Інтернет-сторінці за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3, домен якої згідно з інформацією, розміщеною на головній сторінці www.20minut.ua.

Власником доменного імені 20minut.ua і торгової марки є ТОВ «Видавництво «РІА», що підтверджується інформацією, наданою сервісом реєстрації доменів від 21 травня 2014 року (т. 1 а. с. 219).

Автори статті - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 станом на 2 червня 2014 року не являються штатними працівниками ТОВ «Видавництво «РІА» (т. 1 а. с. 221).

29 листопада 2013 року позивач звернувся до ТОВ «Видавництво «РІА» із листом № 447 з вимогами про надання пояснень про підрахунки суми виплат, зазначених у статті; надання пояснень про фактичні дані, на яких базувався матеріал статті; повідомити чи є ОСОБА_6 і ОСОБА_7 штатними працівниками ТОВ «Видавництво «РІА»; публічно спростувати інформацію, розміщену у статті; видалити статтю з мережі Інтернет та очистити кеш-пам'ять; опублікувати у всіх Інтернет та друкованих ресурсах ТОВ «Видавництво «РІА» публічне вибачення від вказаних осіб (т. 1 а. с. 25).

Листом № 20-12-13/01 від 20 грудня 2013 року ТОВ «Видавництво «РІА» повідомило позивача про свою відмову виконати його вимоги, викладені у зверненні № 447 від 29 листопада 2013 року (т. 1 а. с. 27)

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 Цивільного кодексу України.

Пленум Верховного суду України у п. 4 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, які здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (пункт 5 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року).

У пункті 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі ст. 30 «Звільнення від відповідальності» Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів встановлюються законами України у тому числі Законом «Про друковані засоби масової інформації (преси) в Україні».

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника; вони містяться у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України «Про звернення громадян»; вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб; вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього; в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом; законом передбачено звільнення або не притягнення до відповідальності за такі дії.

Судом встановлено, що поширена інформація в преамбулі статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» носить характер фактичних тверджень, оскільки містить фактичні дані, а не являється критикою, оцінкою дій, гіперболою, алегорією чи сатирою, не являється критичною оцінкою певних фактів і недоліків, оскільки таку інформацію можна перевірити на предмет її відповідності дійсності і спростувати.

Суд встановив, що договором, укладеним позивачем із користувачами інсулінових помп, передбачена передача позивачем виключно в безоплатне користування з правом безоплатного передавання у власність користувачу інсулінової помпи, що закуплена за грошові кошти, зібрані волонтерами благодійного фонду. За умовами договору благодійний фонд надає інсулінову помпу для вільного використання користувачем протягом п'яти років, а потім на прохання користувача безоплатно передає йому помпу у власність для подальшого використання, відповідно до інструкції виробника (пункти договору 1, 3-1 - т. 1 а. с. 28-30, 33-35).

До цього договору сторонами укладався додаток для забезпечення необхідними витратними матеріалами для безперебійного функціонування помпи, яка була отримана користувачем від фонду. Цим додатком визначено умови розрахунку виключно за витратні матеріали (т. 1 а. с. 31-32, 36-37).

Про прийняття участі у жеребкуванні інсулінових помп позивач надсилав батькам хворих дітей запрошення, у яких попутно повідомляв про те, що користування помпою вимагає щомісячної купівлі витратних матеріалів на суму близько 1 150 гр. (т. 1 а. с. 38).

Судом вірно встановлено, що поширена в преамбулі статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» є недостовірною, оскільки являється перекрученою та містить відомості, які не відповідають дійсності.

У судовому засіданні позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації щодо Всеукраїнського благодійного фонду «Серце до серця» в преамбулі статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», внаслідок чого порушені немайнові права позивача.

В той же час судом не встановлено, що діти, хворі на діабет купують за власні кошти саме інсулінову помпу, сплачуючи за них фонду чималі кошти протягом п'яти років користування.

Відповідачі, на яких покладено обов'язок доказування, не надали суду належних і допустимих доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації.

Встановивши такі обставини та з урахуванням вимог норм матеріального закону, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що викладена у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» інформація про те, що хворі на діабет діти повинні платити фонду за інсулінові помпи протягом п'яти років чималі кошти, являється недостовірною, а тому має бути спростована.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

Згідно роз'яснення у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист часті та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростоване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року роз'яснено, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Судом першої інстанції встановлено, що поширення товариством недостовірної інформації спричинило позивачу моральну шкоду, яка виразилася у приниженні ділової репутації фонду. Опублікована недостовірна інформація негативно вплинула на репутацію фонду, яка напрацьовувалася і підтримувалася волонтерами, благодійниками, спонсорами, які брали активну участь в акціях та у діяльності фонду чималий проміжок часу; сформувала у читачів негативне враження про діяльність фонду й недовіру до фонду.

З урахуванням всіх фактів та обставин справи і вимог матеріального закону, з урахуванням ступеню вини відповідача - ТОВ «Видавництво «РІА», судом співмірно визначено суму відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 гр.

Судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права, що поширюються на правовідносини, які випливають із встановлених по справі обставин і не допущено порушень норм процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому не може бути скасованим, а апеляційна скарга не може бути задоволена, оскільки її доводи є безпідставними і спростовуються вищенаведеним.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво «РІА» відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 липня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.С. Марчук

/підпис/ М.М. Якименко

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська