РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №521/13254/14-ц

№ 2/521/855/15

09 вересня 2015 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.

за участю секретаря Борисової Ю.Є., Зубкової Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, за участю третьої особи Одеської міської ради про стягнення заборгованості , визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом від свого імені, а також в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , в якому просить визнати за ними право користування житловим приміщенням , яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, № 148, кор. 3, кв. 1.

Позов обґрунтований такими обставинами. 7 вересня 1984 року Виконкомом Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеси було видано ордер № 1177 серії МР на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_5, та їх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вселення в квартиру № 1 корпус № 3 в будинку № 148 по вулиці Щорса в м. Одесі. З того часу сім'я ОСОБА_7 вселилась та набула право користування вказаним житловим приміщенням. Приблизно в 1985 1986 роках батьки позивача розірвали шлюб, після чого позивач з матірю та сестрою переїхали проживати в Кемеровську область Російської Федерації, де проживали 2 роки, після чого переїхали проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1, де позивач ОСОБА_1 проживала до 1992 року. В 1992 році, в віці 14 років позивач переїхала проживати до свого батька відповідача ОСОБА_3 за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, № 148, кор. 3, кв. 1. 1 листопада 1995 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, який став проживати разом із позивачем та відповідачем у спірній квартирі. Від шлюбу у подружжя ОСОБА_4 23 жовтня 1997 року народилась донька ОСОБА_2, яка проживала разом із позивачем ОСОБА_1 до 1999 року. З 1999 року донька позивача переїхала проживати до своєї бабусі в село Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, де проживала до 2006 року. З 2006 року та по день звернення із позовом, донька позивача ОСОБА_4 знов стала проживати в спірній квартирі разом із своєю матірю ОСОБА_1 Проживаючи в спірній квартирі, позивач, як вона зазначає в позовній заяві, самостійно несе витрати по комунальних послугах, користується медичною допомогою за вказаною адресою, так як знаходиться на обліку у лікаря ендокринолога для отримання інсуліну. Так як позивач, постійно проживаючи в квартирі, не є зареєстрованою за адресою свого проживання, вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням зареєструвати своє та своєї доньки місце проживання, однак відповідач відмовляв їй в цьому. У звязку з викладеним позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову заперечували, крім того, відповідач подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в якому просив стягнути з них солідарно заборгованість по оплаті за комунальні послуги, кошти за проведення ремонту житла, визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, визнати ОСОБА_4 таким, що не набув права користування жилим приміщенням, виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із квартири № 1 в буд. № 148, кор. № 3 по вул. Щорса в м. Одесі без надання іншого жилого приміщення. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 самостійно оплачує комунальні послуги, так як подружжя ОСОБА_4 за 19 років свого проживання в спірній квартирі цього не робили. В 2011 році ОСОБА_3 почав робити ремонт, так як житло прийшло у непридатний стан в звязку із недбалим ставленням ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Всього на ремонт ОСОБА_3 витрачено 34695 грн. Крім того, як зазначає ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 систематично руйнують та псують житлове приміщення, ОСОБА_4 самовільно, без наявності згоди ОСОБА_3 продовжує проживати в спірній квартирі, так як останній лише дозволив ОСОБА_4 пожити там нетривалий час. Відповідачі за зустрічним позовом в 2005 році купили собі житловий будинок в Миколаївській області, де й були зареєстровані з дитиною, і який до сьогоднішнього дня здають за договором найму. На думку ОСОБА_3, ОСОБА_4 не набув рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, так як між сторонами існувала угода про порядок користування спірною квартирою про тимчасове та нетривале їх перебування у квартирі. Подружжя ОСОБА_4 часто влаштовують необґрунтовані скандали, виживають ОСОБА_3 із квартири, створюючи умови для неможливості проживання останнього в квартирі. Як зазначає ОСОБА_3 10.09.2014 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_8, однак вселити жінку в квартиру він не може із за перешкод, які чинять йому ОСОБА_1 та ОСОБА_4

ОСОБА_1 проти задоволення зустрічного позову частково заперечувала, подавши письмові заперечення від свого імені, та від імені ОСОБА_4, в яких зазначено, що вимоги про стягнення в солідарному порядку коштів, витрачених на оплату комунальних послуг вони визнають, незважаючи на те, що ними також здійснювались оплати по комунальним послугам. В іншій частині позову відповідачі за зустрічним позовом просили відмовити в його задоволенні. Крім того, ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю.

Представники третіх осіб - органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та Одеська міська рада в судові засідання не зявлялись, про причини неявки суд не повідомляли, заяву про розгляд справи у відсутність їх представника до суду не подавали.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд доходить висновку, що первісний позов належить задовольнити , а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 7 вересня 1984 року Виконавчим комітетом Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеси на ім'я ОСОБА_3 з сім'єю із чотирьох осіб було видано ордер № 1177 серії МР на право заняття квартири № 1 в будинку № 148 корпус 3 по вул. Щорса в м. Одесі. Відповідно до ордеру до складу сім'ї входять: ОСОБА_3, ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_6 донька та ОСОБА_7 - донька.

В судовому засіданні встановлено, та було визнано сторонами, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було розірвано, після чого ОСОБА_5 разом із неповнолітніми доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 переїхала проживати до іншої місцевості.

Судом також встановлено, та в судовому засіданні визнано сторонами, що в 1992 році позивач переїхала проживати до свого батька ОСОБА_3 в квартиру № 1 в будинку № 148 корпус 3 по вул. Щорса в м. Одесі, зі згоди останнього.

01 листопада 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено шлюб, після укладення якого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4.

Як зазначено ОСОБА_3 в зустрічному позові, ОСОБА_1 умовила ОСОБА_3 на вселення до спірної квартири її чоловіка ОСОБА_4

23 жовтня 1997 року від шлюбу у подружжя ОСОБА_4 народилася дитина ОСОБА_2, яка, як зазначено в зустрічній позовній заяві, по сьогоднішній день проживає в квартирі № 1 в будинку № 148 корпус 3 по вул. Щорса в м. Одесі.

04.09.2014 року, після відкриття провадження у цивільній справі, ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з листом, в якому запропонував останнім виселитися із спірного житлового приміщення.

Таким чином, суд вважає що спірні відносини між сторонами виникли із приводу користування квартирою з державного житлового фонду. Зазначені відносини регулюються главою 2 Житлового кодексу України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а при її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого виданий ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Первісно позивач ОСОБА_1 вселилася у спірну квартиру в 1984 році на підставі ордеру на жиле приміщення, будучи малолітньою дитиною разом із своїми батьками, із якої згодом була перевезена матірю до іншої місцевості, в звязку із розірванням шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В подальшому, будучи неповнолітньою, в 1992 році позивач вселилась в спірну квартиру зі згоди свого батька ОСОБА_3, як член сім'ї наймача, постійно проживала за зазначеною адресою разом із своєю сім'єю, вела з ОСОБА_3 спільне господарство, іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням укладено між нею та ОСОБА_3 не було.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження в показаннях свідків ОСОБА_9, Спинул. І.В. та ОСОБА_10, а також інших доказах, таких, як довідка КП «ЖКС Черьомушки» про те, що ОСОБА_1 дійсно проживає за спірною адресою; довідкою ОЗШ № 95 про те, що ОСОБА_4 навчалася в зазначеному навчальному закладі з 01.09.2006 року по 07.08.2008 рік; довідкою ОЗШ № 31 про те, що ОСОБА_4 навчалася в зазначеному навчальному закладі з 01.09.2008 року по 11.06.2013 рік; довідкою ОНУ ім. Мечникова від 17 вересня 2013 року про те, що ОСОБА_4 є студенткою першого курсу коледжу денної форми навчання по спеціальності «Соціальна робота»; копією трудової книжки ОСОБА_1, із якої вбачається, що остання працювала в м. Одесі, та медичною документацією, яка міститься в матеріалах справи та свідчить про те, що ОСОБА_1 зі своєю сім' єю користувались медичною допомогою за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, проживання ОСОБА_1 та її сім'ї в спірній квартирі також підтверджується наданими позивачем копіями квитанцій про оплату комунальних послуг, які містять підпис ОСОБА_1, як платника коштів.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про те, що позивач та її неповнолітня донька набули рівного з наймачем права користування спірною квартирою.

При цьому суд також враховує, те, що проживання позивача та її неповнолітньої доньки за адресою місця реєстрації в с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області є неможливим через те, що позивач та її чоловік працюють в м. Одесі, позивач стоїть на обліку в КУ «Поліклініка № 16» м. Одеси в звязку із захворюванням на сахарний діабет та потребує безкоштовного забезпечення інсуліном, донька позивача ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання в коледжі при ОНУ ім. Мечникова, що у випадку проживання в іншій місцевості, унеможливлює отримання відповідної освіти.

Таким чином, вимоги позивача щодо визнання за нею та її донькою, ОСОБА_4 права користування квартирою № 1 в будинку № 148 корпус 3 по вул. Щорса в м. Одесі є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.

Частково задовольняючи зустрічний позов, суд виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по оплаті за житло та комунальні послуги визнані відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та знайшли своє підтвердження наявними матеріалами справи, а тому у суду відсутні підстави для неприйняття визнання зустрічного позову в цій частині.

Відмовляючи в іншій частині зустрічного позову суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за проведення ремонту житла, заміни комунікацій та обладнання в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_3 не надав жодного належного та допустимого доказу проведення ним відповідних ремонтних робіт, необхідності проведення вказаних робіт , а також доказів витрат ОСОБА_3 на відповідні будівельні матеріали. Показання свідка ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_3 придбавав будівельні матеріали та здійснював ремонт в спірній квартирі суд до уваги не приймає, так як в ході допиту свідка було встановлено, що остання була співмешканкою ОСОБА_3, а із ОСОБА_1 знаходилась в неприязних відносинах, яки виникли в звязку із користуванням сімєю ОСОБА_1 спірною квартирою.

Крім того, доводи ОСОБА_3 про проведення ремонтних робіт спростовуються наявною в матеріалах справи фототаблицею, наданою ОСОБА_1, якою зафіксовано незадовільний технічний стан спірної квартири.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням не ґрунтуються на вимогах закону. Так, порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням регулюється статтею 72 ЖК України, яка передбачає проведення в судовому порядку визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а саме шести місяців.

ОСОБА_3 не було надано жодного доказу відсутності ОСОБА_1 за місцем її проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 понад встановлені ст. 71 ЖК України строку.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із спірної квартири на підстав ст. 116 ЖК України суд залишає без задоволення в звязку із тим, що в обгрунтування вказаної вимоги ОСОБА_3 посилався на те, що його донька зі своїм чоловіком його не поважають, часто влаштовують необґрунтовані скандали, принижують ОСОБА_3, ображають нецензурною лайкою, виживають ОСОБА_3 із квартири, та створюють умови для неможливості нормального проживання в квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виселення з цих підстав є крайньою мірою, яка повинна застосовуватися лише до осіб, до яких вже було вжито заходи попередження або громадського впливу, відомості про що в матеріалах справи відсутні.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 таким, що не набув права користування жилим приміщенням також неможливо задовольнити, так як відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 не заперечував проти проживання свого зятя ОСОБА_4 в спірній квартирі разом із донькою ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_4, а існування угоди про порядок користування жилим приміщенням ОСОБА_3 доведено не було, в звязку із чим суд і відмовляє в задоволенні цієї частини позову.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 61, 64, 65, 71, 72, 116 ЖК України, ст. 3 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та неповнолітньою ОСОБА_2 право користування квартирою № 1 в будинку № 148, корпус № 3 по вулиці Щорса в м. Одесі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, за участю третьої особи Одеської міської ради про стягнення заборгованості , визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість по оплаті за комунальні послуги у розмірі 2810 грн. 35 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рівних частках судовий збір у розмірі 23 грн. 94 коп., по 11 грн. 97 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева