Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Стоілова Т.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 235/3454/13
17 березня 2015 року Справа № 22ц/778/479/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.07.2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Орган Опіки та піклування Красноармійського міської Ради Донецької області про виселення та спонукання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 законним представником яких є відповідач про виселення та спонукання до вчинення дій, посилаючись на те, що 26.04.2012 року, за позовом Банка, було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1. Суд присудив до реалізації зазначену квартиру шляхом її продажу. Відповідач та її неповнолітні діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не бажають добровільно виселитися з житлового приміщення. Тому просили позов задовольнити.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.07.2014 року заявлені вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі відповідач просила скасувати ухвалене рішення, так як на її думку суд неправильно з'ясував обставини справи та неправильно визначився з нормами матеріального права.

Учасники процесу до суду не прибули. Про час і місце слухання справи повідомлені.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи видно, що 15.02.2006 року ОСОБА_1 (натепер ОСОБА_4) отримала в банку кредит на суму 101 000 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1 (а.с.6,8).

Свої зобов'язання щодо виконання умов кредитного договору забезпечила Договором Іпотеки від 16.02.2006 року предметом якого стала зазначена квартира (а.с.8).

Оскільки умови кредитного договору не були виконані 26 квітня 2012 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області своїм рішенням звернув стягнення на іпотечну квартиру шляхом її продажу Банком (а.с.12).

Згадане судове рішення, після його перегляду у апеляційній інстанції, набрало чинності з 22.06.2012 року (а.с.12-б,60).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджувала на тому, що ухвалюючи рішення про виселення неповнолітніх дітей суд не прийняв до уваги вимоги ст.47,48 Конституції України, ст.71-72,116 ЖК та ст.12 Закону України " Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей ",який вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь - яких правочинів стосовно нерухомого майна, права користування якими мають діти.

Судом з'ясовано, що лише після придбання квартири відповідачі посилилися до нового житлового приміщення де здійснили реєстрацію свого місця проживання (а.с.143).

Згідно із ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно із ч.2 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, попередня згода повинна бути надана щодо будь-яких правочинів, право власності на яке, або право користування яким мають неповнолітні діти.

Отже, з викладеного випливає висновок, що неповнолітні діти, не мали майнових прав щодо іпотечного майна. До того ж, на час укладення договору іпотеки останні не були зареєстровані в квартирі, відтак для укладення такого договору дозвіл органу опіки та піклування законом не вимагається.

В силу ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

За змістом ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

У ч.2 і 3 ст.40 Закону України "Про іпотеку" законодавець також установлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки.

Водночас, убачається, що незважаючи на отримані попередження про виселення відповідачі не бажають покинути спірне житлове приміщення (а.с.13,14,15).

З огляду на викладене, аргументи апеляційної скарги не є переконливими і не можуть бути прийняті до уваги.

Беручи до уваги наведене, районний суд правильно вирішив справу, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.07.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: