Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 57 000,0 грн. та 7 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.06.2015 року становить 151 480,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.2013 року відповідачем отримано від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 57 000,00 грн. та 7 000,00 доларів США за дачний будинок площею 7х6 кв.м., госпблок площею 3х2 кв.м., свердловину, які знаходяться на дачних ділянках № НОМЕР_1/0,06 га) та № НОМЕР_2 (0,03 га) у Садовому товаристві „Березовий Гай" на території Баришівського району Київської області. Зазначену суму грошових коштів позивачем ОСОБА_1 отримано від її матері позивача ОСОБА_2 у борг, про що було надано відповідну розписку. Як з'ясувалось у подальшому, відповідач ОСОБА_3 не є власником земельних ділянок № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 в СТ „Березовий Гай", не є власником будівель, побудованих на зазначених ділянках; не є членом садового товариства, оскільки власником зазначеного нерухомого майна є син відповідача ОСОБА_4, який не уповноважував відповідача займатися відчуженням майна. Зі слів голови СТ „Березовий Гай" син відповідача категорично відмовився від переоформлення на позивача ОСОБА_1 земельних ділянок № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 в СТ „Березовий Гай". Відповідач не заперечує проти повернення позивачу ОСОБА_1 отриманих грошових коштів, однак зазначає про неможливість такого повернення через відсутність у нього отриманої суми коштів, ухиляється від зустрічей з позивачем, що змусило останню звернутися до Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявою про порушення кримінальної справи і притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України, та з метою захисту порушених прав щодо витребування свого майна з незаконного володіння відповідача позивачі вимушені звернутися з даним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст позовної заяви, та пояснень, наданих позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, з підстав, що містять письмові заперечення проти позову (а.с. 39-41), додатково пояснив, що дійсно 21.11.2013 року він отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 57 000,00 грн. та 7 000,00 доларів США, про що написав відповідну розписку, копію та оригінал якої долучено до матеріалів справи, для оформлення на позивача дачного будинку та земельної ділянки в СТ „Березовий Гай", які належать на праві власності його сину ОСОБА_4, однак у подальшому син відмовився від відчуження на користь позивача зазначеного нерухомого майна, та відповідач не має фінансової можливості на повернення позивачу ОСОБА_1 отриманої суми грошових коштів, оскільки останні було передано відповідачем своєму сину, який відмовляється їх повернути або оформити право власності на дачний будинок і земельну ділянку на позивача, що призвело до погіршення стосунків відповідача з його сином ОСОБА_4, тому задля усунення спору з позивачем ОСОБА_1, відповідач запропонував останній оформити на її ім'я 1/3 частину належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1, однак позивач відмовилася від вказаної пропозиції та звернулась з даним позовом до суду.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання. Тобто, виступаючи гарантом реалізації законних прав, держава тим самим забезпечує одночасно і виконання громадянами обов'язків, покладених на них державою, а також власними договірними та іншими зобов'язаннями.

Судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Лук'янівської сільської ради народних депутатів № 33 від 28.11.1997 року ОСОБА_4 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку № НОМЕР_1 в с. Лук'янівка садового товариства „Березовий гай" загальною площею 0,06 га. Для ведення садівництва та городництва (а.с. 62, 64)

21.11.2013 року ОСОБА_1 отримала у боргу у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7 000,00 доларів США та 57 000,00 грн., про що написана відповідна розписка. (а.с. 7)

21.11.2013 року ОСОБА_3 надано письмову розписку ОСОБА_1, відповідно до якої ним отримано грошову компенсацію у розмірі 7 000,00 доларів США та 57 000,00 грн. за дачний будинок 7х6 м., госп.блок 3х2 м., скважину, які знаходяться на дачній ділянці № НОМЕР_1 0,06 га, № НОМЕР_2 0,03 га в Садовому Товаристві „Березовий Гай" Баришівського району Київської області, в подальшому фінансових та моральних претензій до ОСОБА_1 мати не буде. (а.с. 6)

За даними витягу з кримінального провадження № 0007014, 18.08.2014 року внесено до ЄРДР відомості щодо вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. (а.с. 17)

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Статтею 387 Цивільного кодексу України закріплено право витребування власником свого майна у особи, яка безпідставно заволоділа цим майном.

З контексту вказаної норми вбачається, що позивачем може бути лише законний власник, особа, яка володіє майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка заволоділа чужим майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. Незаконне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на правовий титул. Незаконні володільці відповідають перед власником майна неоднаково, залежно від того, чи є вони добросовісними або недобросовісними набувачами майна.

Частиною 2 ст. 328 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із Закону або рішення суду. Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу позивач має підтвердити своє право власності на спірне майно.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року № 5, у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 Цивільного кодексу України .

Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 Цивільного кодексу України.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. ( Правова позиція Верховного Суду України у Справі № 6-88цс13 від 02.10.2013 року)

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Таким чином, даною статтею передбачена можливість виникнення недоговірних зобов'язань двох видів: внаслідок безпідставного набуття майна за рахунок іншої особи та внаслідок безпідставного збереження майна за рахунок іншої особи. Умовами виникнення зобов'язань внаслідок безпідставного набуття майна є: збільшення майна у однієї особи; втрата майна іншою особою; причинний зв'язок між збільшенням майна у однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа зобов'язана повернути безпідставно придбане або безпідставно збережене майно. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбане майно, згодом відпала. Таким чином, ст. 1212 Цивільного кодексу України не ставить обов'язок повернути безпідставно придбане чи збережене майно в залежність від добросовісності чи недобросовісності набувача майна.

Норми цивільного законодавства про витребування майна з чужого незаконного володіння за своєю метою є такими, що спрямовані на вирішення спору між особами, які не перебувають між собою у договірних відносинах з приводу витребуваного майна. Це означає, якщо власник передав своє майно за договором іншій особі, то він має право витребувати його за підставами, передбаченими нормами, які регулюють відповідні договірні відносини.

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 57 000,00 грн., 7 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22.06.2015 року становить 151 480,00 грн., отримані ним як грошова компенсація за дачний будинок площею 7х6 кв.м., госпблок площею 3х2 кв.м., свердловину, які знаходяться на дачних ділянках № НОМЕР_1/0,06 га) та № НОМЕР_2 (0,03 га) у Садовому товаристві „Березовий Гай" на території Баришівського району Київської області, вказуючи при цьому на отримання відповідачем зазначеної суми грошових коштів без відповідної правової підстави, оскільки на день здійснення передачі грошових коштів відповідач не був власником зазначеного нерухомого майна, не мав права та наміру на його відчуження у будь-який передбачений законом спосіб, що, на думку позивачів, свідчить про безпідставність набуття відповідачем майна за рахунок грошових коштів позивачів поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. (Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13).

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення позивачів, заперечення відповідача ОСОБА_5, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на її користь з відповідача грошових коштів у розмірі 57 000,00 грн., 7 000,00 доларів США, як безпідставно набутого відповідачем майна, - оскільки судом встановлено, що відповідач, не будучи власником нерухомого майна, а саме: дачного будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки у Садовому товаристві „Березовий Гай" на території Баришівського району Київської області, отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 57 000,00 грн. та 7 000,00 доларів США, з метою оформлення на неї права власності на зазначене нерухоме майно, про що написав відповідну розписку, та дані факти підтверджено відповідачем в судовому засіданні. Таким чином, відповідачем здійснено отримання грошових коштів від позивача ОСОБА_1 з метою відчуження на її користь майна, не будучи при цьому власником останнього та, відповідно, не маючи права розпорядження таким майном, відсутність факту реалізації якого є підставою захисту в судовому порядку права власності позивача на передані грошові кошти, як на об'єкт безпідставного набуття відповідачем майна за рахунок позивача ОСОБА_1, що підлягає здійсненню відповідно до норм цивільного законодавства про витребування майна з чужого незаконного володіння, спрямовані на вирішення спору між особами, які не перебувають між собою у договірних відносинах з приводу витребуваного майна.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року № 5, відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Разом з тим, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам та приймаючи до уваги факти, підтверджені сторонами в судовому засіданні, суд вважає безпідставним пред'явлення вимог позивачем ОСОБА_2 про стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 57 000,00 грн., 7 000,00 доларів США, як безпідставно набутого відповідачем майна, - оскільки правом витребування майна у особи, яка безпідставно заволоділа цим майном, наділено лише власника такого майна, однак позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів належності їй на праві власності спірної суми грошових коштів, які було передано позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 згідно розписки від 21.11.2013 року, та факт передачі позивачем ОСОБА_2 за договором позики грошових кошів у власність позивачу ОСОБА_1 не є доказом належності позивачу ОСОБА_2 переданих відповідачу грошових коштів, що виключає позивача ОСОБА_2 як сторону правовідносин в розрізі даного спору.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягає до задоволення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме, підлягає до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 57000,00 грн. та 7000,00 доларів США; в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 2 084,80 грн., що підтверджується залученим до матеріалів справи платіжним дорученням про його оплату.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 13 Конституції України. ст.ст. 328, 387, 397, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 208, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 57000,00 грн., 7000,00 доларів США, та судовий збір у розмірі 2 084,80 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я: