АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №650/41/15-ц Головуючий в І інстанції Коваль В.О.
Справа №22-ц/791/1471/2015 Доповідач - Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року травня місяця 20 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Капітан І.А., Вербицької Л.І.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Великоолександрівського підприємства «Комсервіс», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2, про скасування наказу та поновлення на посаді, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом, зазначаючи, що з 03.04.12 року перебувала в трудових відносинах з Великоолександрівським підприємством «Комсервіс», працювала на посаді головного бухгалтера. 18.11.2014 року та 01.12.2014 року наказами директора підприємства за порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на роботі без поважної причини 17-18 та 24-28 листопада, їй було винесено догани. Наказом № 84 від 15.12.2014 року її звільнено з посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули. Посилаючись на те, що вищезазначені накази винесені з порушенням норм чинного законодавства, з уточненнями, остаточно просила поновити термін на оскарження наказів № 54 від 18.11.14 року та № 55 від 01.12.14 року, визнати вказані накази незаконними та скасувати їх; визнати незаконним наказ № 84 від 15.12.14 року про звільнення позивачки з посади головного бухгалтера та скасувати його, поновити її на посаді головного бухгалтера Великоолександрівського підприємства «Комсервіс»; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 7262,50 грн та моральну шкоду у сумі 5000 грн.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 84 від 15.12.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, скасовано запис про це у її трудової книжці. Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» з 15 грудня 2014 року. Стягнуто з Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2652,30 грн. та 500 грн моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, представник підприємства «Комсервіс» Деменко М.І. просив відхилити доводи апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 03.04.2012 року перебувала у трудових стосунках із відповідачем, працюючи головним бухгалтером Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» (а.с.18).

18.11.2014 року наказом директора підприємства №54 за порушення трудової дисципліни, а саме відсутності на роботі 17-18 листопада 2014 року без поважної причини, ОСОБА_1 було винесено догану (а.с.5). 19.11.2014 року ОСОБА_1 надано письмові пояснення, щодо відсутності на робочому місці 17-18 листопада 2014 року (а.с.6).

Наказом директора підприємства «Комсервіс» № 55 від 01.12.2014 року за порушення трудової дисципліни, а саме відсутності на роботі 24, 28 листопада 2014 року без поважної причини, ОСОБА_1 винесено догану (а.с.7). 11.12.2014 року ОСОБА_1 надано письмові пояснення, щодо поважності обставини відсутності на робочому місці 24, 28 листопада 2014 року (а.с.8).

Наказом № 84 від 15.12.2014 року ОСОБА_1 за невихід на роботу без поважної причини 15 та 18 квітня 2014 року, 17-18 листопада 2014 року, та з 24.11.2014 по 28.11.2014 року включно звільнено з посади головного бухгалтера за п.4. ст.40 КЗпП України (а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поновлення строку на оскарження та скасування наказів №54, №55 про винесення догани, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску передбаченого законом строку для оскарження вищезазначених наказів.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи накази про догани були винесені 18.11.2014 року та 01.12.2014 року, а тому тримісячний термін на оскарження цих доган спливає відповідно 18.02.2015 року та 01.03.2015 року, позовна заява про їх незаконність та скасування подана до районного суду 15.01.2015 року, тобто в межах передбаченого законом строку для їх оскарження, а тому висновок суду про пропуск позивачкою вказаного строку є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника

Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Враховуючи, що наказ №54 винесений 18.11.2014 року, а пояснення позивачкою надані 19.11.2014 року, наказ №55 винесений 01.12.2014 року, а пояснення відібрані 11.12.2014 року, колегія суддів приходить до висновку про недодержання відповідачем вимог ч.1 ст.149 КЗпП України, оскільки, перш ніж застосувати захід дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що накази №54 та №55 від 18.11.2014 року та 01.12.2014 року відповідно, якими оголошені догани ОСОБА_1, видані з порушенням норм чинного законодавства, вимога про їх скасування є обґрунтованою, а тому рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення вказаних позовних вимог.

Згідно з вимогами ст.235 КЗпПУ, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, однак заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку судом першої інстанції суми, яка підлягає стягненню.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2012 року №35) середньоденний заробіток ОСОБА_1 визначається виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи (1704,05 грн. (жовтень) + 1343,43 грн. (листопад) = 3047,48 грн. : 43 робочих дні у цих місяцях) і складає 70, 87 грн (а.с.97).

Враховуючи, що за період з 15 грудня 2014 року по 30 березня 2015 року час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 73 робочих дня, колегія суддів приходить до висновку, що з Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 5173,51 грн, який визначено без утримання податків та інших обов'язкових платежів (70,87 грн х 73 робочих дня = 5173,51 грн).

Також колегія суддів не може погодитись з визначеним судом розміром моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи наведені вище обставини та вимоги цивільного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що діями відповідача позивачу було спричинено моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнала ОСОБА_1 внаслідок незаконного притягнення до відповідальності та звільнення з роботи, яка була єдиним джерелом доходу для прожиття та виховання її неповнолітнього сина.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачки, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, також враховує вимоги розумності і справедливості і вважає, що розмір спричиненої позивачці моральної шкоди повинен становити 2000 грн, які слід стягнути з Великоолександрівського підприємства «Комсервіс».

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому не переглядається судом на предмет його законності та обґрунтованості.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.149, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 30 березня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 по визнання незаконними та скасування наказів про винесення доган скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати незаконними та скасувати накази директора Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» №54 від 18 листопада 2014 року та №55 від 01 грудня 2014 року про винесення доган ОСОБА_1.

Зазначене рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 2652, 30 грн. змінити, збільшивши стягнуту суму до 5173, 51 грн., та в частині стягнення моральної шкоди в сумі 500 грн. змінити, збільшивши стягнуту суму до 2000 грн.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: