У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Ситнік О.М., Черненко В.А.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_11, про демонтаж самочинно здійсненої прибудови, фундаменту та надбудови, за касаційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що головою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради було видано розпорядження від 15 червня 2011 року № 469 «Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_7, гр. ОСОБА_6, гр. ОСОБА_8, гр. ОСОБА_9.», яким відповідачів, які є співвласниками будинку по АДРЕСА_1

у м. Львові, у строк до 01 липня 2011 року зобов'язано демонтувати самочинно здійснені прибудову літ. «а-1», розміром 3,96 х 4,40 м, фундамент літ. «а***-1» під прибудову, розміром 2,00 х 5,51 м та надбудови другого поверху літ. «А*-1», загальною площею 89,6 кв. м.

Львівським комунальним підприємством «Левандівка» (далі - Львівське КП «Левандівка») відповідачі неодноразово попереджалися щодо демонтажу самочинно здійсненої прибудови, фундаменту та надбудови, проте останні в зазначений термін вимоги вказаного розпорядження не виконали.

Позивач просив зобов'язати відповідачів демонтувати самочинно здійснені прибудову літ. «а-1», розміром 3,96 х 4,40 м, фундамент літ. «а***-1» під прибудову, розміром 2,00 х 5,51 м, надбудову другого поверху літ. «А*-1», загальною площею 89,6 кв. м, над житловим будинком, що розташований в межах «червоних» ліній по АДРЕСА_1 у м. Львові.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова

від 13 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 демонтувати самочинно здійснені прибудову літ. «а-1», розміром 3,96 х 4,40 м, фундамент літ. «а***-1» під прибудову, розміром 2,00 х 5,51 м, надбудову другого поверху літ. «А*-1», загальною площею 89,6 кв. м, над житловим будинком, що розташований в межах «червоних» ліній по АДРЕСА_1 у м. Львові. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався вимогами ст. 376 ЦК України та тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року, що набрала законної сили та має преюдиційне значення, відмовлено у позові ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження від 15 червня 2011 року № 469 та встановлено, що здійснені відповідачами прибудови та надбудови є самочинними і підлягають демонтажу. Відповідачі провели будівництво прибудови, фундаменту та надбудови другого поверху на порушення ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», без належного дозволу чи затвердженого проекту, тому такий вид відповідальності, як зобов'язання здійснити відповідну перебудову, до відповідачів відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України не може бути застосовано.

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на таке.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 у м. Львові.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 20 січня 2005 року серії ЯА № 200538 ОСОБА_6 є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 у м. Львові, площею 0,0555 га, цільове призначення якої - обслуговування житлового будинку.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 15 червня 2011 року № 469 зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у строк до 01 липня 2011 року демонтувати самочинно здійснені прибудову літ. «а-1», розміром 3,96 х 4,40 м, фундамент літ. «а***-1» під прибудову, розміром 2,00 х 5,51 м, надбудову другого поверху літ. «А*-1», загальною площею 89,6 кв. м, над житловим будинком, що розташований в межах «червоних» ліній по АДРЕСА_1 у м. Львові (а. с. 3, т. 1).

Підставою для винесення вказаного розпорядження були: пакет документів ЛКП «Левандівка», висновок міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 28 грудня 2010 року № 42, Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затверджене рішенням виконкому Львівської міської ради від 06 травня 2005 року № 406, заява ОСОБА_10, ОСОБА_11 - співвласників будинку по АДРЕСА_2 у м. Львові, ділянка яких є суміжною із ділянкою по АДРЕСА_1 у м. Львові.

Листами ЛКП «Левандівка» від 17 червня, від 11 та 14 липня 2011 року відповідачів повідомлено про необхідність демонтажу самочинно здійснених прибудов (а. с. 4−10, т. 1). Згідно з актом ЛКП «Левандівка» від 15 липня 2011 року розпорядження відповідачами не виконано (а. с. 12, т. 1).

Відповідно до висновку звіту про проведення інженерно-технічного огляду на відповідність приватної будівлі державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству, що були чинними на момент закінчення будівництва об'єкта: «Реконструкція житлового будинку з розширенням та переплануванням по АДРЕСА_1 у м. Львові», проведеним оглядом встановлено, що відстань між житловим будинком та господарськими будівлями складає 0,2 м та 0,7 м, що є порушенням пункту 3.1 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень», у той час як нормативна мінімальна відстань між будівлями повинна складати 6 м (а. с. 20−21, т. 1).

Відповідно до ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України», долучених до матеріалів справи, житлові будинки мають бути розміщені з відступом від червоної лінії житлових вулиць не менше 3 м.

Згідно з ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань від межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Як вбачається з викопіювань з генерального плану міста Львова, кадастрового плану земельної ділянки, долучених до матеріалів справи, будинок по АДРЕСА_1 у м. Львові знаходиться в межах «червоних» ліній.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що спір виник щодо надбудови і прибудови до житлового будинку.

Проте суди застосували до вказаних правовідносин ст. 376 ЦК України, тоді як у п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» (далі - Постанова) роз'яснено, що не можуть бути застосовані правила ст. 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо).

Крім того, у п. 13 Постанови роз'яснено, що при вирішенні позовів про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК України до цих правовідносин не застосовуються.

Звертаючись до суду з позовом, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради порушувала питання про знесення прибудови літ. «а-1», розміром 3,96 х 4,40 м, фундамента літ. «а***-1» під прибудову, розміром 2,00 х 5,51 м, надбудови другого поверху літ. «А*-1», загальною площею 89,6 кв. м, над житловим будинком, що розташований в межах «червоних» ліній по АДРЕСА_1 у м. Львові.

Виходячи із результату аналізу ст. 376 ЦК України та роз'яснень, наведених у Постанові, можна зробити висновок, що до вказаних правовідносин зі знесення самочинної надбудови правила зазначеної статті ЦК України не можуть застосовуватися.

Відповідно до п. 9 Постанови за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України), тобто при вирішенні спору суд має з'ясувати, які саме права і охоронювані законом інтереси порушені вказаними надбудовами та прибудовами.

Задовольняючи позов, суди зазначали, що надбудова та прибудова зведені на земельній ділянці, що належить відповідачам. Разом з тим суд посилався на той факт, що житловий будинок, надбудова та прибудова перетинаються у межах «червоних» ліній по АДРЕСА_1 у м. Львові. З цього приводу матеріали справи містять докази, що дають суперечливу інформацію щодо порушення чи непорушення надбудовами та прибудовами «червоних» ліній.

Зазначене питання було визначальним як для розгляду справи, так і для узаконення зазначених прибудов, однак залишилося нез'ясованим, так як суд апеляційної інстанції відмовив відповідачу у клопотанні про призначення комплексної судової експертизи.

Зазначаючи, що позивачем у справі є орган місцевого самоврядування, а відповідачі - фізичні особи, які завідомо є слабшою стороною, суд не здійснив заходів для реалізації принципу рівності сторін, передбаченого ст. 5 ЦПК України, та не вчинив цих дій щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, як передбачено ст. 10 ЦПК України.

Крім того, вирішуючи спір, суди не зважили, що відповідно до ст. 22 Постанови знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Не врахували суди також, що відповідачем було надано проект на відповідність нормативним вимогам самовільно розширеного житлового будинку та перепланування на дві окремі квартири по АДРЕСА_1 у м. Львові (а. с. 151−166, т. 1) та звіт про проведення інженерно-технічного огляду на відповідність приватної будівлі державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству, що були чинними на момент закінчення будівництва об'єкта: «Реконструкція житлового будинку з розширенням та переплануванням по вул. Доробок № 22, у м. Львові» (а. с. 168, т. 1).

Оскільки судом апеляційної інстанції при перегляді заочного рішення суду першої інстанції допущено істотні порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, такі порушення унеможливлюють їх виправлення на стадії касаційного перегляду справи, тому ухвала апеляційного суду не може вважатися законною й обґрунтованою і відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник
Судді: А.О. Лесько
О.М. Ситнік
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко