Справа № 366/198/15-ц Провадження № 2/366/62/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П., при секретарі Мартовицькій Н.Є., з участю позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Іванківський районний сектор управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником зазначеної квартири. 16.09.2004 року вони з відповідачкою уклали шлюб. Після укладення шлюбу відповідачка зі своїм сином від першого шлюбу - ОСОБА_3 вселилась з його дозволу у цю квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4, яка також була зареєстрована у даній квартирі.

15.07.2009 року шлюб між ними був розірваний. Після цього відповідачка,забравши дітей, залишила місце свого проживання у його квартирі, і вони не проживають у ній вже більше 5 років. Рішення про зміну місця проживання відповідачі прийняли самостійно. Він же їм у користуванні квартирою не перешкоджає, більш того, у ОСОБА_2 маються ключі від вхідних дверей його квартири. Проте, залишення реєстрації відповідачів у цій квартирі та відповідно права користування цим житлом суттєво ущемляє його права , як власника,що виявляється у підвищених комунальних платежах, та неможливістю вільно розпоряджатись своєю квартирою.

Оскільки відповідачі без поважної причини не проживають у квартирі вже більше 5 років, позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування цим житлом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, будучи допитаним у якості свідка, свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі. При цьому зазначив, що ОСОБА_2 та її син від першого шлюбу - ОСОБА_3, які зареєстровані у його квартирі, фактично там не проживають. Про це складені акти відповідної форми комісією. Фактично їх пов'язує лише спільна дитина. 06.12.2014 року відповідачі прийшли до нього у квартиру,побили його. Про це є матеріали у міліції. Але це його квартира, вони там не проживають, тому просив позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2, яка за довіреністю є представником другого відповідача, будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка, позовні вимоги не визнала. Пояснила, що має ключі від спірної квартири. Вона дійсно фактично проживає в с. Термахівка, але до квартири в смт. Іванків приїздить, тоді, коли в цьому є потреба. Між нею та позивачем вже давно була укладена мирова угода (затверджена судом по справі про розподіл майна подружжя), відповідно до якої всі спільно нажиті меблі, техніка, залишались там. Влітку вона привозила до квартири і прала речі. Щодо проживання її сина, то це питання вже розглядалось судом і у позові ОСОБА_1 було відмовлено. Син навчається в м. Києві,тому там і проживає у період навчання. Але приїжджає і в будинок у Термахівці, і в квартиру. Був також інцидент, коли позивач замінив у квартирі замка на вхідних дверях. З цього приводу вона зверталась в райвідділ міліції, в суд. Подані позивачем акти взагалі не відповідають дійсності. Тому вона просить у позові відмовити за його безпідставністю.

Представник третьої особи у судове засідання не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. У листі, направленому до суду, просили справу розглядати без їх представника.

Суд, вислухавши сторони (допитані у якості свідків), свідків, вивчивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договором купівлі-продажу квартири від 25.05.2004 року.

16.09.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Цей шлюб розірвано 15.07.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Згідно з довідкою КП Іванківської селищної ради «ВУЖКГ» № 11 від 09.01.2015 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи з правом на житлову площу: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно з довідкою Термахівської сільської ради № 447 від 19.12.2014 року ОСОБА_2 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3, 1996 р.н. та ОСОБА_4, 2004 р.н. проживає у власному будинку в АДРЕСА_2 без реєстрації з вересня 2010 року по даний час.

18.06.2009 року у справі № 2-494/09 суд, приймаючи рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, їх дитину - ОСОБА_4, 2004 р.н. залишив на вихованні матері до її повноліття.

Ще 11.06.2007 року і справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільно нажитого майна провадження було закрите у зв'язку із затвердженням мирової угоди, де було зазначено, до спільно нажиті меблі і побутова техніка залишаються у спірній квартирі для користування чи позивача, чи відповідача, які будуть проживати у квартирі до настання повноліття дітей, а після повернення боргу банку, ОСОБА_1 гарантував передати у власність ОСОБА_2 ? цієї квартири.

Підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 зазначає ст. 405 ЦК України, яка передбачає, що члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі їх відсутності без поважних причин понад 1 рік.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав до суду 4 акти «підтвердження факту проживання на території Іванківської селищної ради» від 14.01.2014 року, від 29.04.2014 року, 09.09.2014 року, 17.12.2014 року. В цих актах зазначено, що комісія в одному і тому ж складі, прийшла до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживають, що підтверджує відсутність їх предметів побуту (одяг, взуття), в кімнатах, у шафах квартири. Допитані у судовому засіданні за клопотанням відповідачки свідки - члени комісії ОСОБА_5, ОСОБА_6 - показали, що вони в один день підписали всі ці акти, не вникаючи у їх суть, комісії , як такої не було. У квартиру фактично не заходили ( свідок ОСОБА_5 колись був один раз на прохання ОСОБА_1 про допомогу по господарству). Стверджувати, чи ОСОБА_2 там проживає, чи ні, вони точно не можуть. Позивач просив їх підписати, бо багато плати за комунальні послуги, так як багато прописах у квартирі. Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що до тексту актів він не вчитувався, бо своїм підписом і печаткою лише засвідчував підпис депутата селищної ради ОСОБА_8 Відповідно суд не може розцінювати зазначені акти як доказ відсутності відповідачів по місцю реєстрації у квартирі позивача без поважних причин понад рік.

До того ж, суду надана довідка № 193 від 19.02.2015 р., що ОСОБА_3 навчається на денному відділенні Київського коледжу будівництва, архітектури та дизайну на 4 курсі та договір про його навчання. Термін закінчення навчання 30.06.2015 року. Відповідно його відсутність за зареєстрованою адресою не може розцінюватись як не проживання без поважних причин.

Відповідачка ОСОБА_2 на підтвердження своїх заперечень проти позову надала також акт обстеження матеріально-побутових умов життя сім'ї від 16.01.2015 року, де комісія в іншому складі на прохання ОСОБА_1 перевіряла факт проживання у його квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Комісія рекомендувала ОСОБА_1 не чинити перешкод щодо доступу до квартири відповідно до рішення Іванківського районного суду від 09.11.2012 року , справа № 2-423/2012 р. Зазначеним рішенням було задоволено первісний позов ОСОБА_2 про вселення у квартиру, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено. Відповідно до наданої суду постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 08.04.2013 року рішення в частині вселення виконано.

Крім того, сторони підтвердили, що саме у спірній квартирі між ними виник конфлікт, матеріали щодо якого знаходяться в Іванківському РВ ГУ МВС України в Київській області. І цей конфлікт відбувся 06.12.2014 року, що також підтверджує той факт, що відповідачі періодично перебувають у спірній квартирі.

Ст. 60 ЦПК України передбачено обов'язок сторін щодо доведення своїх позовних вимог, та заперечень на них. З урахуванням викладеного вище суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено факту не проживання відповідачів у спірній кварті без поважних причин понад один рік, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки відповідач, як інвалід 2 групи та потерпілий внаслідок аварії на ЧАЕС 1 категорії звільнений від сплати судового збору, ця сума має бути компенсовано за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. 3, 10, 57, 58, 59, 60, 62, 63, 64, 212-215, 218 ЦПК України, п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Київської області через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано - після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: