Ухвала

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 965 757 грн 02 коп. заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Установлено, що між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 14 грудня 2007 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 125 тис. доларів США строком до 10 грудня 2037 року зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

Позивач зазначав, що виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме в порядку, передбаченому кредитним договором, видав відповідачу кредитні кошти, шляхом банківського переказу коштів на його рахунок.

Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитним договором.

На порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов'язання.

Відповідачу ОСОБА_1 27 грудня 2012 року було направлено вимогу про погашення заборгованості, але відповідач не вчинила жодних дій, що свідчили б про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість, яка станом на 28 лютого 2013 року складає 965 757 грн 02 коп.

На забезпечення виконання зобов'язання позичальником за кредитним договором 14 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.3 якого поручитель відповідає перед позивачем у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором.

Позивач зазначав, що у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором банк згідно з п. 2.2 договору поруки направив 27 грудня 2012 року листи-вимоги до поручителя. Але поручитель не виконав умов договору, суму заборгованості не повернув.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 120 825,35 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 965 757 грн 02 коп. та судовий збір.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, що призвело до заборгованості за договором, а відтак боржник та поручитель несуть солідарну відповідальність відповідно до ст. ст. 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П. Євграфова

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко