АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/5199/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - МаліновськаВ.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яка подана представником ШУЛІКОЮ Аліною Володимирівною, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

В жовтні 2014 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у сумі 26 692 грн. 40 коп., що складається із: заборгованості за кредитом - 6567 грн. 71 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 14 250 грн. 29 коп.; пені та комісії за користування кредитом - 4365 грн. 24 коп.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн., штрафу (процентна складова) - 1259 грн. 16 коп., посилаючись на невиконання договору від 11.04.2008 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 11.04.2008 року у розмірі 22 327 грн. 16 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 6567 грн. 71 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 14250 грн. 29 коп.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн., штрафу (процентна складова) - 1259 грн. 16 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Шуліка А.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду в частині стягнення заборгованості по пені та комісії за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 4 365 грн. 24 коп. - пені та комісії за користування кредитом. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказувала, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано положення ст. ст. 509, 526, 527, 530, 629 ЦК України, оскільки зобов'язання за кредитним договором щодо сплати відповідачем неустойки повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог кредитного договору та чинного законодавства. Крім того, посилалась на те, що судом першої інстанції не були досліджені належним чином докази по справі, надані позивачем.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення від 23.03.2015 року.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.04.2008 року відповідач ОСОБА_3 заповнив бланк заяви, згідно з якою він виявив бажання оформити кредитну картку типу «Універсальна» «30 днів пільгового періоду» зі встановленим кредитним лімітом в сумі 1 500 грн. з базовою процентною ставкою за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості.

Своїм підписом на вказаній заяві від 11.04.2008 року відповідач погодився з тим, що зазначена заява разом з пам'яткою клієнта , Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між відповідачем і банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з п.3.2.,3.3 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою держателя відповідно прийняття будь-якого розміру ліміту, встановленого банком.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні правовідносини регулюються нормами ст. 525, 526, 625, 1054 ЦК України, та що є доведеними обставини, які мають значення для вирішення справи, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом - 6567 грн. 71 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 14250 грн. 29 коп.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн., штрафу (процентна складова) - 1259 грн. 16 коп., а всього - 22 327 грн. 16 коп.

Рішення у вказаній частині сторонами не оскаржувалось, обов'язкових підстав для скасування рішення не вбачається, а тому колегія суддів рішення суду у цій частині не перевіряє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з пені та комісії за користування кредитом - 4365 грн. 24 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження розміру заборгованості відповідача зі сплати пені та комісії за користування кредитом в сумі 4365 грн. 24 коп.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неналежного дослідження судом доказів та невідповідності висновків суду обставинам справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Так, судом було обґрунтовано визначено, що з боку відповідача мало місце порушення умов договору про надання банківських послуг, що полягало в невиконанні відповідачем договірних зобов'язань у визначений в ньому строк, у зв'язку з чим з відповідача, крім процентів за користування кредитними коштами, також стягнуто штраф на суму 1509 грн. 16 коп.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем додано до позовної заяви «Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 11.04.2008 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_3, станом на 31.08.2014 року».

На зазначений розрахунок позивач посилається як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, вважаючи його належним доказом виникнення заборгованості з «пені та комісії за користування кредитом на суму 4365 грн. 24 коп.».

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, ні позовні заява, ні апеляційна скарга позивача не містять посилань, на підставі якого пункту «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» чи інших умов укладеного з відповідачем договору було визначено розмір ставки пені, а також, за якою ставкою нарахована така пеня та в якій сумі.

Як вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості ( а.с. 6-9), він виконаний за період часу з 16.04.2008 року по 31.08.2014 року, і в стовпці «ставка пені» зазначено цифру «1». Проте стовпців під назвою «сума пені» розрахунок заборгованості не містить, та жодних даних про те, яка сума пені нарахована відповідачу за прострочення виконання зобов'язання, вказівки на період такого прострочення - зазначений розрахунок також не містить.

При цьому на останній сторінці розрахунку заборгованості, де зазначено загальні суми прострочених платежів та інших видів заборгованості, у рядку «заборгованість по пені» зазначено : «0,00» ( а.с.9, зворот).

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки жодних доказів суми нарахованої пені матеріали справи не містять, а навпаки, у наданому позивачем розрахунку зазначено про відсутність заборгованості по пені.

Щодо нарахування заборгованості по комісії, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до п.5.5.1 Правил користування платіжною карткою, на які посилається позивач у позовній заяві, за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань ( використання простроченого кредиту та овердрафту) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами, які викладені на банківському сайті.

Проте матеріали справи не містять даних про те, який розмір комісії (тариф) чи «додаткової комісії» було застосовано позивачем, а у вищезгаданому розрахунку заборгованості містяться стовпці із зазначенням суми у гривнях : «сума комісії та пені», «сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)».

Із зазначеного розрахунку вбачається, що починаючи з липня 2008 року та до серпня 2014 року банком щомісяця нараховано « суму комісії та пені», зокрема, у таких розмірах: 70,88 грн., 71,61 грн., 72,69 грн., 67,95 грн., 65,68 грн. Починаючи з грудня 2008 року сума в розмірі 65,68 грн. нараховувалась щомісяця.

Загальна сума нарахованої «пені та комісії» зазначена у таблиці розрахунку - 4365 грн. 24 коп., а у переліку видів заборгованості ця ж сума зазначена як заборгованість лише по комісії.

Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) відноситься до видів забезпечення виконання зобов'язання, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона ( комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони ( комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

З викладеного слідує, що правова природа зазначених платежів є різною і одночасне їх нарахування не ґрунтується на положеннях договору та вимогах закону, а тому є безпідставним.

Разом з тим, жодного обґрунтування правових підстав нарахування одночасно суми «комісії та пені» ні в позовній заяві, ні у розрахунку не зазначено, тарифу чи відсоткової ставки, за якими нараховано такий платіж, позивачем не вказано, а ставок Тарифів, на які є посилання у п.5.5.1 Правил - матеріали справи не містять.

При цьому п.5.5.1 Правил вказує на «додаткову комісію» як відповідальність за прострочення виконання зобов'язання, а у позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість з «пені та комісії», що нарахована за користування кредитом, тоді як за користування кредитними коштами законом і умовами договору передбачено нарахування процентів, заборгованість по яких у сумі 14 250 грн. 29 коп. за період з 2008 року по 31.08.2014 року стягнута оскаржуваним рішенням.

Таким чином, при перевірці наявних у матеріалах справи доказів та з'ясуванні фактичних обставин справи, враховуючи положення ст. 60 ЦПК України про заборону ґрунтування доказування на припущеннях, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення комісії, оскільки вищевказаний розрахунок заборгованості щодо нарахування пені та комісії неможливо визнати обґрунтованим, а тому відсутні підстави вважати його належним та допустимим доказом.

Жодних обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга позивача не містить.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення «пені та комісії» в розмірі 4365 грн. 24 коп., в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення та задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: