Ухвалаіменем україни
21 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до приватного підприємства «Прогрес-Риелт», публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договорів недійсними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до приватного підприємства «Прогрес-Риелт» (далі - ПП «Прогрес-Риелт»), публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), у якому просив визнати недійсним договір інвестування від 12 січня 2006 року № ЗБ/Р-1-19, укладений між ОСОБА_4 та ПП «Прогрес-Риелт»; додаткову угоду від 01 травня 2006 року до договору інвестування № ЗБ/Р-1-19, укладену між ОСОБА_4, ПП «Прогрес-Риелт» та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк»; договір кредиту від 01 червня 2006 року № 2006/670/67, укладений між ОСОБА_4 та АКБСР «Укрсоцбанк»; договір іпотеки від 01 червня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та АКБСР «Укрсоцбанк»; договір поруки від 01 червня 2006 року № 25-04/25, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5; застосувати наслідки недійсності правочинів - реституцію, стягнувши на користь ОСОБА_4 збитки в подвійному розмірі а саме: 367 797 грн 58 коп. з ПП «Прогрес-Риелт» та367 797 грн 58 коп. з ПАТ «Укрсоцбанк»; стягнути солідарно з ПП «Прогрес-Риелт» та ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 50 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди. Вимоги обґрунтовані тим, що заяву про видачу готівки вона не підписувала та кошти за вищевказаним кредитом ОСОБА_4 готівкою не отримувала, оскільки гроші було перераховано банком на рахунок ПП «Прогрес-Риелт». Крім того, об'єкт інвестування у власність вона не отримала, оскільки будівництво жилого будинку приватним підприємством було зупинено. Позивачі вважали, що, уклавши в один день три вищевказані договори, ПП «Прогрес-Риелт» та ПАТ «Укрсоцбанк» ввели ОСОБА_4 в оману щодо обставин, які мають істотне значення, правовим наслідком яких стало позбавлення її особистих грошей, виникнення зобов'язань зі сплати кредиту з процентами, при цьому взамін вона нічого не отримала. Також такими протиправними діями відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 завдано моральну шкоду, яка полягає у позбавленні права власності на квартиру та прав споживачів, душевних стражданнях, напруженому психологічному стані в сім'ї, погіршення самопочуття, стресі та порушені життєвих зв'язків.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року позов задоволено частково. Визнано недійсними договір інвестування від 12 січня 2006 року № ЗБ/ПР-1-19, укладений між ОСОБА_4 та ПП «Прогрес-Риелт»; додаткову угоду до договору інвестування від 12 січня 2006 року № ЗБ/ПР-1-19, укладену між ПП «Прогрес-Риелт» та ОСОБА_4; договір кредиту від 01 червня 2006 року № 2006/670/67, укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4; договір іпотеки від 01 червня 2006 року, укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4; договір поруки від 01 червня 2006 року № 25-04/25, укладений між АКБСР «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Стягнуто з ПП «Прогрес-Риелт» на користь ОСОБА_4 збитки в подвійному розмірі у розмірі 87 468 грн, на користь ОСОБА_4 - 367 797 грн 58 коп. Стягнуто солідарно з ПАТ «Укрсоцбанк» та ПП «Прогрес-Риелт» на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн на користь ОСОБА_4 та 1 000 грн на користь ОСОБА_5 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду апеляційної суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

При цьому, відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового суду України, викладених у п. 20 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи оскаржуване рішення суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 315 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з недоведеності та безпідставності позовних вимог, оскільки позивачі не довели обставин, на які посилалися, як на обґрунтування своїх вимог, зокрема суду не надано доказів умисного введення їх в оману з боку відповідачів.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак