Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, Орган опіки та піклування м. Черкаси про зобов»язання не чинити перешкоди та вселення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов»язання не чинити перешкоди та вселення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 26.04.2005р. вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат, кухні, коридору, туалету, ванної кімнати та балкону. Квартира належить на праві власності відповідачеві - 2/34 частини, а також їй та сестрі ОСОБА_5 по 1/6 частині кожній. У помешканні зареєстровані: позивач з двома малолітніми дітьми, відповідач - батько позивача, рідна сестра позивача. На даній час в квартирі проживають сторонні особи, яким відповідач здає квартиру в оренду. При цьому, відповідач не дозволяє проживати у цій квартирі позивачеві з дітьми через особисту неприязнь; надати ключі від вхідних дверей або іншим чином забезпечити доступ до спірної квартири відмовляється.

За таких обставин, вона - позивач з дітьми змушена проживати у знайомих, оскільки іншого житла не має.

Таким чином, позивач просить суд зобов»язати відповідача не чинити їй та її дітям перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 і вселити її з дітьми до вказаної кватири; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Під час розгляду справи в якості третіх осіб залучено Орган опіки та піклування м. Черкаси та ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_2 і ОСОБА_3 повністю підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач по справі її батько, який близько 2х років не дає їй доступу до помешкання для її проживання та її малолітніх дітей, незважаючи на те, що вона ї співвласником даної квартири і з дітьми зареєстровані в ній. На даний час у квартирі проживають квартиранти, які її не пускають до квартири, надавши договір оренди, який уклали з відповідачем без її згоди. Батько не надає їй ключі від вхідних дверей квартири. Порядок користування квартирою не визначено. Іншого житла позивач не має, не утримує дану квартиру, оскільки не проживає в ній з-за перешкод, що чинить батько. Крім того, вказала, що залишила дане житло, оскільки з батьком та сестрою постійно виникали сварки і конфлікти; їй не має, де жити, а тому просить вселити її з дітьми до спірної квартири.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав. Зазначив, що жодних перешкод позивачеві та її дітям щодо проживання у квартирі, не чинить. Не заперечує, що він разом з двома дочками є співвласниками спірної квартири, порядок проживання у якій не визначено між ними. Дійсно, з 20 січня 2015р. і на даний час в квартирі проживають по договору оренди квартиранти, в т.ч. із згоди позивача. Крім того, з липня-серпня 2014р. в квартирі також періодично проживали інші квартиранти. Не заперечував факту, що ОСОБА_1 у жовтні 2014р. зверталась до нього з проханням, що має наміри жити у квартирі №119, але він на це згоди не дав, оскільки інша дочка ОСОБА_6, яка теж є співвласником квартири сказала, що також має наміри проживати у квартирі, а вони між собою сваряться. Замки вхідних дверей квартири він не змінював.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавши, що є рідною сестрою позивача, а тому, якщо вона там не проживає, то чому повинна у квартирі проживати її сестра - позивач із своїми дітьми. Добровільно встановити порядок користування квартирою вони не можуть. Заперечує проти вселення позивача з дітьми до квартири.

В судове засідання третя особа Орган опіки та піклування м. Черкаси не з»явився, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Представником за довіреністю ОСОБА_7 поданою заяву, за якою просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 вона знає з 2006-2007р.р. Їй відомо, що остання постійно має проблеми із рідними, які не пускають її з малолітніми дітьми до квартири; з серпня 2014р. по жовтень 2014р. вона з дітьми проживали у неї, т.я. їм не було де проживати. У жовтня 2014р. вони перейшли на тимчасове проживання до свекра ОСОБА_1, поки та не врегулює житлові питання. Приблизно у лютому 2015р. вона з ОСОБА_1 прийшли до квартири №119, їм відкрили двері незнайомі особи, які зазначили, що проживають у цій квартирі за договором оренди, який уклали з батьком ОСОБА_9. Вони також зазначили, що кожного місяця сплачують плату за проживання ОСОБА_4 в розмірі 1,5-2тис.грн. та оплачують комунальні послуги.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 (рідні сестри) є власниками по 1/6 частині кожен, а ОСОБА_4 (батько) - власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення Третейського суду від 14.11.2005р. Дане судове рішення зареєстроване в КП «ЧООБТІ» 21.11.2005р.

За даними технічного паспорту, виданого КП «ЧООБТІ», квартира складається з двох ізольованих кімнат, одна з яких має балкон, кухні, коридору, туалету та ванної кімнати.

Крім того, як вбачається з даних довідки ЖБК №117, у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, її малолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (свідоцтво про народження від 25.09.07р.) та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. (свідоцтво про народження від 25.04.12р.), ОСОБА_4, ОСОБА_5

За даними постанов про відмову у порушенні кримінальних справі від 24.02.2012р., 01.02.2012р., 05.02.2012р., винесених Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області за зверненнями ОСОБА_1, між останньою та ОСОБА_4 постійно мають місце конфлікти, в т.ч. батько не впускає її до квартири та не надає ключі від квартири.

Також, під час розгляду справи встановлено, що з липня-серпня 2014р. періодично, а з січня 2015р. у квартирі АДРЕСА_1 проживають квартиранти, з якими відповідач ОСОБА_4 уклав відповідний договір оренди. Доказів щодо надання згоди на укладання такого договору з боку ОСОБА_1, - відповідачем не надано.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України).

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317ЦК). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків встановлених законодавством (ст.155 ЖК).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім»ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач своїми діями перешкоджає позивачеві, як співвласнику нерухомого майна, з її малолітніми дітьми користуватися своєю власністю, на що вона разом з дітьми - членами своєї сім»ї, має право, - і на проживання в квартирі, і користування нею. Доводи відповідача про заперечення проти позову, його посилання на те, що позивач не сплачує комунальні послуги, а також позиція третьої особи ОСОБА_5 на те, що якщо вона там не проживає, то чому повинна у квартирі проживати її сестра (позивач) із своїми дітьми, - є безпідставними та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, тобто відмові у відновленні порушеного права власності та права користування власністю. Крім того, під час знаходження даної справи в провадженні суду, сторони не скористались можливістю вирішити спір, шляхом взаємних домовленостей та уступок, а також добровільно встановити порядок користування спірною квартирою. Жодних належних, допустимих та переконливих доказів своїх заперечень відповідач до суду не надав.

Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що відповідачем порушені права позивача та її малолітніх дітей, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити, а саме: зобов»язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та її малолітнім дітям ОСОБА_2, 2007р. народження та ОСОБА_10, 2012р. народження у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити їх до вказаного помешкання.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, зустрічні позовні вимоги не пред»являлись, і як зазначили учасники процесу, - інші спори між вказаними особами на розгляді інших судів не перебували і не перебувають, а тому в разі порушення, не визнання чи оспорювання прав чи інтересів відповідача, чи інших осіб, вони мають право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав у способи, визначені ст. 16 ЦК України, в т.ч. щодо визначення порядку користування квартирою, реального виділу (поділу) нерухомого майна тощо.

На підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно з відповідача ОСОБА_4 стягнути на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243грн. 60коп., сплачений останньою при подачі позову відповідно до квитанції від 22.10.2014р.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, ст. ст. 150, 155, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 379, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 57-61, 88, 174, 209-223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та її малолітнім дітям ОСОБА_2, 2007р. народження та ОСОБА_3, 2012р. народження у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 та її малолітніх дітей ОСОБА_2, 2007р. народження та ОСОБА_3, 2012р. народження до квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір в розмірі 243грн. 60коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька