Справа № 442/2197/11 Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/1732/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Крайник Н.П., Курій Н.М.,

з участю секретаря Гацій І.І.,

з участю ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника Державного ощадного банку України - Кушнерика Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2013 року в справі за позовом Дрогобицького міжрайонного прокурора в інтересах Державного ощадного банку України до ТзОВ "Краб", ОСОБА_7, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, виселення, звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на товари в обороті,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду вищезазначений позов задоволено. Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Краб" ЛТД, ОСОБА_7, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філія - Дрогобицького ВОБ № 6307 заборгованість в сумі 136 708,97 грн., що становить 136 633, 54 грн. простроченого боргу та 75,43 грн. пені за невчасну сплату основного боргу за договором відновлювальної кредитної лінії № 2062-68 від 18.04.2007 року. В рахунок погашення заборгованості в сумі 136 708,97 грн. стягнуто на користь акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філія - Дрогобицького ВОБ № 6307, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки нерухомого майна за реєстром №1139 від 18.054.2007 року на житлову будівлю, а саме квартиру АДРЕСА_1, що складається з трьох кімнат та однієї кухні, загальною площею 101,5 кв.м, в тому числі 63,0 кв.м житлової площі, що належить на праві спільної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та відповідно договору застави товарів в оброті № 2062-68 від 17.12.2008року на металопрокат вагою 44 655 кг. на загальну суму 226 893 грн., що належить на праві власності ТзОВ "Краб" ЛТД, шляхом реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". Виселено з житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 всіх мешканців із зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб в Дрогобицькому МВ ГУМВС у Львівській області. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краб" ЛТД, ОСОБА_7, ОСОБА_2 в користь держави 1 367,09 грн. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задоволено частково. Рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 23 липня 2013 року скасовано в частині стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філія - Дрогобицького ВОБ № 6307 заборгованість в сумі 136 708,97 грн., що становить 136 633, 54 грн. простроченого боргу та 75,43 грн. пені за невчасну сплату основного боргу за договором відновлювальної кредитної лінії № 2062-68 від 18.04.2007 року, та в частині виселення з житлової квартири за адресою: АДРЕСА_3 всіх мешканців із зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб в Дрогобицькому МВ ГУМВС у Львівській області та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у цій частині позовних вимог. Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки нерухомого майна за реєстром № 1139 від 18.04.2007 року на житлову будівлю, а саме квартиру АДРЕСА_4, доповнено, вказавши: з початковою ціною продажу предмета іпотеки, встановленої незалежним експертом - оцінювачем, а саме ринкової вартості нерухомого майна на момент реалізації. Рішення в частині звернення стягнення відповідно договору застави товарів в обороті № 2062-68 від 17.12.2008 року на металопрокат вагою 44 655 кг. на загальну суму 226 893 грн., що належить на праві власності ТзОВ "Краб" ЛТД скасовано та провадження у справі у цій частині вимог закрито. Рішення в частині стягнення солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Краб" ЛТД, ОСОБА_7, ОСОБА_2 в користь держави 1 367,09 грн. судового збору скасовано. Стягнено на користь держави з товариства з обмеженою відповідальністю "Краб" ЛТД, ОСОБА_7, ОСОБА_2 по 455,69 грн. судового збору з кожного. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.09.2014 року виправлено описку в рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 26.03.2014 року та замість "Дрогобицького районного суду Львівської області" вказано "Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області".

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що прокурор не мав законних підстав подавати позов в інтересах банку, оскільки банк не має статусу органу державної влади чи місцевого самоврядування. Зазначає, що прокурор не вказав в позовній заяві власного прізвища, імені та по-батькові. Вказує на те, що позов пред`явлено одночасно до фізичних осіб та юридичної особи. Вважає, що одночасне звернення стягнення коштів і звернення стягнення на предмет іпотеки призводить до подвійної цивільно-правової відповідальності. Також зазначає що одночасне виселення всіх осіб може призвести до порушення прав третіх осіб. На думку апелянта, договір поруки є припиненим, так як внесення змін до договору про відновлювальну кредитну лінію збільшило зобов`язання поручителів, на яке вона згоду не давала. Вказує, що діти не були учасниками вказаної справи, що порушило їх права. Просить постановити ухвалу про скасування рішення і залишення позовної заяви без розгляду а також скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 26.03.2014 року в тій частині, в якій відмовлено в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст.318 ЦПК України якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави. Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А тому законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється в межах доводів апеляційної скарги з врахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2014 року щодо скасування рішення суду першої інстанції, яке підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення представника Державного ощадного банку України - Кушнерика Р.М., про заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та сторонами визнаються наступні обставини.

18.04.2007 року філією - Дрогобицьким ВОБ № 6307 АТ "Ощадбанк" (далі -Банк) укладений з ТОВ "Краб" ЛТД договір відновлювальної кредитної лінії № 2062-68 на суму 400 000 грн., з остаточним терміном повернення (згідно умов реструктуризації) не пізніше 18.04.2011 року (т.1, а.с.40-44).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором - договором відновлювальної кредитної лінії № 2062-68 від 18.04.2007 року ОСОБА_7, ОСОБА_2 та Банк уклали договір іпотеки від18.04.2007 року, предметом якого є нерухоме майно -квартира, що знаходиться за адресою Львівська область, АДРЕСА_1. Пунктом п.3.1.4 договору іпотеки від 18.04.2007 року передбачено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог, що забезпечені майном, зверненням стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення боржником умов кредитного договору. (т.1, а.с.45-48).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі ст. 39 Закону "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Задовольняючи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_5, що складається з трьох кімнат та однієї кухні, загальною площею 101, 5 кв.м. шляхом реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач ТОВ "Краб" не виконав вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" та не сплатив заборгованість за кредитним договором, яка становить 136 708,97 грн., в зв'язку з чим наявні правові підстави звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та умов укладеного договору іпотеки ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_7, ОСОБА_2

Висновок суду відповідає вищевказаним положенням закону та матеріалам справи - розрахунку заборгованості (т.1, а.с.113), довідці-розрахунку (т.1, а.с.223) та виписці про рух коштів (т.1, а.с. 232-239).

Оскільки в порушення вимог ст.39 Закону "Про іпотеку", суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, рішення суду першої інстанції апеляційним судом доповнено, вказавши в резолютивній частині рішення - з початковою ціною продажу предмета іпотеки, встановленої незалежним експертом - оцінювачем, а саме ринкової вартості нерухомого майна на момент реалізації.

Посилання апелянта на те, що прокурор не мав законних підстав подавати позов в інтересах банку, оскільки банк не має статусу органу державної влади чи місцевого самоврядування, колегією суддів не береться до уваги в зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Рішенням Конституційного Суду України від 8.04.1999 року №3-рп/99 в справі №1-1/99 встановлено, що відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на

прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Такі випадки передбачені статтею 33 Закону України "Про прокуратуру" та статтею 29 Кримінально-процесуального кодексу України (пред'явлення цивільного позову в інтересах держави або громадянина про відшкодування збитків, заподіяних злочином), частиною четвертою статті 136 Кодексу

законів про працю України (звернення до суду із заявою про стягнення заподіяної матеріальної шкоди з керівників підприємств, установ та організацій), статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України (здійснення в суді захисту прав і законних інтересів громадян, які за станом здоров'я чи з інших поважних причин не можуть захистити свої права), статтями 70, 71, 75, 76, 119, 121, 125, 153 Кодексу про шлюб та сім'ю України, статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (порушення справ за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до арбітражного суду в інтересах держави) тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

А відтак, оскільки прокурор в позовній заяві обґрунтував порушення матеріальних інтересів держави та необхідність їх захисту (т.1, а.с.3), посилання апелянта на порушення норм процесуального права є безпідставним.

Також безпідставним є твердження апелянта, що договір поруки є припиненим, так як внесення змін до договору про відновлювальну кредитну лінію збільшило зобов'язання поручителів, на яке вона згоду не давала, оскільки останнє спростовується даними договору про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого Манзілевською Т.С., приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу 18.04.2007 року за реєстром №1139, що укладений 17.12.2008 року ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_7, ОСОБА_2, і підписаний від імені ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_7 (т.1, а.с.34-зворот)

Колегія судді вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для задоволення останньої.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 липня 2013 року з врахуванням доповнення, внесеним рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26 березня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Крайник Н.П.

Курій Н.М.