У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» про виділення частки в натурі та визнання права власності, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 5 вересня 2013 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є власником 100 % частки майнового паю, який знаходиться в користуванні товариства з обмеженою відповідальністю «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» (далі - ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона») та складається з комплексу будівель та споруд побутового призначення, тракторів, автомобілів, бульдозерів та іншого майна. Зазначає, що з грудня 2011 року відповідач не надає доступу до майна, відмовляється укладати договори оренди, не сплачує кошти за користування майновим паєм, у зв'язку з чим він був вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Просив позов задовольнити.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 5 вересня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Виділено в натурі 100 % частки майна та визнано за ОСОБА_3 право власності на комплекс будівель та споруд побутового призначення, трактори, автомобілі, бульдозери, інше майно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 є власником майнового паю пайового фонду колишнього підприємства. На звернення про повернення майна з чужого незаконного володіння відповідач не відреагував, а тому право ОСОБА_3 порушено і підлягає відновленню.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що члени ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК» в результаті розпаювання майна вказаного підприємства мали право на одержання розміру вкладу працівника у майні підприємства залежно від своєї трудової участі, а не частки в майні підприємства. Відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що сторони не надали суду підтверджуючих документів про наявність спірного майна у власності ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК».

Проте погодитися з такими висновками не можна.

Судами установлено, що 14 листопада 2012 року Корсунь - Шевченківською міською радою видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії КШ № 001877 ОСОБА_3, який має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства по ТОВ «Корсунь-Шевченківська ШМПМК», частка якого визначена у сумі 242 294 грн, або 94,7 % загальної вартості майна пайового фонду підприємства від 254 472 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Однак надання у володіння власникові майна його частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним відповідно до ч. 2 ст. 183 цього Кодексу. Якщо надання частки в натурі є неможливим, співвласник вправі вимагати від інших співвласників матеріальної компенсації вартості його частки.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив виділити в натурі 100 % частки майна, визнати за ним право власності на майно.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач має право на грошову компенсацію, оскільки проти неї не заперечує, при цьому не звернув уваги, що такі вимоги позивачем заявлені не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності.

Виходячи зі змісту зазначеної норми та положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, передбачене ч. 2 ст. 364 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

При цьому зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про призначення компенсації, і не передбачається обов'язкової згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Крім того, апеляційним судом не враховано положень ч. 5 ст. 319 ЦК України, відповідно до яких власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян.

Відповідач не згоден компенсувати вартість частки майна іншого співвласника - позивача.

За таких обставин стягнення на підставі рішення суду апеляційної інстанції грошової компенсації частки позивача у майні, при цьому, який бажає виділу, з відповідача, який сплатити таку компенсацію відмовляється або неспроможний, є використанням одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що є неприпустимим.

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув і неправильно застосував матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини, зокрема ст. ст. 319, 358, 364 ЦК України.

Таким чином, передчасним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до вказаних норм ЦК України та встановлених обставин при виході особи з членів колективного підприємства їй повинна виплачуватися вартість частини майна, пропорційна вартості частки у майні, що є власністю реорганізованого колективного підприємства, та належала попереднім власникам завдяки трудовій участі в діяльності підприємства. Оскільки ОСОБА_3 придбав 94,7 % частки у майні пайового фонду товариства, тому останній має право на отримання грошової вартості майна товариства пропорційно його частці за виключенням частки у майні, від якої представник відмовився.

Разом з тим член колективного підприємства (працівник), який припинив трудові відносини з ним, має право на одержання вартості визначеного вкладу, а не частки в майні підприємства (на відміну від члена кооперативу, який має право на частку доходу, одержану на його пай). Члени підприємства відповідача в результаті розпаювання майна підприємства мали право на одержання розміру вкладу працівника у майні підприємства залежно від своєї трудової участі, а не частки майна підприємства.

Таким чином, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що право ОСОБА_3, який є власником майнового паю пайового фонду колишнього підприємства, на виділення йому паю в натурі є порушеним та підлягає відновленню шляхом виділення в натурі 100 % частки майна та визнання за позивачем права власності на зазначене майно.

Оскільки суди не звернули належної уваги на вказані обставини, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахували норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Корсунь-Шевченківська шляхова міжгосподарська пересувна механізована колона» задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 5 вересня 2013 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта