У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», третя особа - Міністерство доходів і зборів України, про стягнення страхового відшкодування,

за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (далі - ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА»), третя особа - Міністерство доходів і зборів України, про стягнення страхового відшкодування.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 29 грудня 1995 року працював на різних посадах в органах державної податкової служби (Міністерство доходів і зборів України). 13 листопада 2012 року був звільнений із роботи за власним бажанням у звʼязку з виходом на пенсію за інвалідністю, яка зумовлена тим, що під час проходження служби в Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби отримав захворювання та стійку втрату працездатності. Відповідно до довідки МСЕК визначено ступінь втрати працездатності в розмірі 70 %. Як працівник органу державної податкової служби був застрахований відповідно до Порядку та умов обов'язкового державного особистого страхування посадових осіб органів державної податкової служби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 1994 року № 349 (далі - Порядок та умови). На підставі Порядку та умов, між Державною податковою службою України та ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» укладено договір про надання послуг зі страхування посадових осіб органів державної податкової служби України. 19 жовтня 2012 року позивач подав заяву встановленої форми та з відміткою державної податкової служби про страховий випадок і розмір заробітку за останньою посадою, яку він обіймав, проте 17 січня 2013 року отримав відмову у здійсненні страхової виплати, оскільки станом на 28 грудня 2012 року страхові платежі, призначені для здійснення страхових виплат, повністю використані. Вважаючи таку відмову страховика незаконною та безпідставною, ОСОБА_3 просив стягнути страхове відшкодування.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада

2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у

м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», третя особа - Міністерство доходів і зборів України, про стягнення страхового відшкодування задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на користь ОСОБА_3 страхову виплату в розмірі 83 811 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2014 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі генеральний директор ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» - Шукатко А.О. просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» не повністю виконало обов'язки, передбачені як Порядком та умовами, так і договором про надання послуг зі страхування посадових осіб органів державної податкової служби України, чим безпідставно не виплачено позивачу страхову суму.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

З 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України), який визначив повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень.

Суб'єктом владних повноважень відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 цього Кодексу є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справі встановлено, що спір виник за зверненням

ОСОБА_3 з приводу стягнення страхового відшкодування, виплата якого передбачена Законом України «Про державну податкову службу в Україні».

Таким чином, виходячи з положень ч. 12 ст. 2, ст. 3, ч. 2 ст. 4, п. 4. ч. 1 ст. 17 КАС України, зазначений спір, який виник за зверненням суб'єкта владних повноважень у сфері публічно-правових правовідносин, належить до адміністративної юрисдикції, а тому його розгляд повинен був здійснюватися в порядку, передбаченому нормами КАС України.

Проте суди прийняли до свого розгляду та розглянули справу після 1 вересня 2005 року (після набрання чинності КАС України) за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Таким чином, суди дійшли неправильного висновку про наявність цивільно-правового спору й помилково розглянули вимоги

ОСОБА_3 за правилами ЦПК України.

У справі виник спір у сфері публічно-правових правовідносин, тому що позов предʼявлений у звʼязку з проходженнм позивачем державної служби і до органу владних повноважень, а тому справа не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, допустили як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 340, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 340, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 листопада

2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 2 червня

2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів, Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», третя особа - Міністерство доходів і зборів України, про стягнення страхового відшкодування закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко