Справа № 165/1764/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/722/15 Категорія: 34 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Перебойчука Р.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідачів- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої затопленням квартири, за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.04.2014 р. з помешкання відповідачів відбулося затоплення належної їй на праві власності квартири, внаслідок чого їй завдано значної матеріальної шкоди. З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила стягнути солідарно з відповідачів 22463 грн. завданої майнової шкоди. У результаті затоплення квартири їй також завдано моральної шкоди, яка полягає у перенесеному психологічному стресі, моральних стражданнях та постійних хвилюваннях, позбавленні нормальних санітарних умов проживання, вимушених змінах у звичайному укладі життя. Відшкодування моральної шкоди з врахуванням поведінки відповідачів позивач визначила в сумі - 10 000 грн. Просила також стягнути з відповідачів всі понесені нею судові витрати, а саме: витрати на правову допомогу - 974,40 грн., за проведення судової будівельно-технічної експертизи - 1391,38 грн. та судовий збір - 487,20 грн.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 17.03.2015 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 13073 грн., на відшкодування моральної шкоди - 5000 грн. та судові витрати у сумі 1640,29 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення. Посилаються на те, що рішення суду ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В ході апеляційного розгляду даної справи відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_5, апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав, тоді як позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили відхилити апеляційну скаргу у зв'язку з безпідставністю викладених у ній доводів, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що під час розгляду справи було встановлено, що квартира позивача була затоплена з вини відповідачів. Внаслідок залиття відбулося пошкодження квартири позивачки. Тому завдана майнова шкода, що відповідає встановленому експертизою розміру вартості відновлювального ремонту, підлягає стягненню, з урахуванням тієї обставини, що відповідачами в добровільному порядку було частково відшкодовано майнову шкоду в розмірі 3000 грн., що підтверджено сторонами та розпискою.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та її представник пояснили, що затоплення квартири позивачки дійсно відбулося, але наслідки були незначні. Тому вказаний у експертному дослідженні розмір затрат, необхідний для відновлювального ремонту є значно завищеним та не відповідає об'єму завданої шкоди внаслідок залиття. Стверджували, що розмір завданої майнової шкоди встановити неможливо, оскільки на час проведення експертизи в квартирі зроблено частковий ремонт, а саме в кухні, в коридорі, вбиральні. Вказували, що вони звертались до ліцензованої організації ТзОВ «Будівельна фірма «Конкурент» з проханням визначити суму відновлювального ремонту у спірній квартирі, на що було складено локальний кошторис, який додано до матеріалів справи разом з апеляцією і в якому зазначено вартість відновлювальних робіт в сумі 4495,00 грн.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 16, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на свій розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіюваної шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до ст.179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За змістом п. 2.3.6 Правил утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 17 травня 2005 року (далі - Правила), у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного висновку про існування між сторонами деліктних правовідносин із завдання майнової та моральної шкоди, стягнення з відповідачів відшкодування майнової та моральної шкоди. Рішення суду в цій частині відповідає обставинам справи, вимогам ст. ст. 1166, 1167,1192 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України.

Висновки суду першої інстанції щодо необхідності відшкодування майнової та моральної шкоди зроблені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів, зокрема, договору дарування квартири від 20.05.2008 р. (а. с. 8), відповідно до якого позивачка є власником квартири по АДРЕСА_1; акта від 16.04.2014 р. начальника дільниці №1 ЖЕК-3 м. Нововолинська про затоплення квартири (а.с.6); акта комісії КП «Нововолинськводоканал», з яких вбачається, що 15.04.2014 р. та 16.04.2014 р. комісіями проведено обстеження приміщення квартири АДРЕСА_1 та складені акти, якими встановлені факт залиття та виявлені пошкодження житлового приміщення, належного позивачці, з вини відповідачів.

В акті від 15.04.2014 р. зазначено, що причиною затоплення визнано зірвання гнучкого шлангу на холодну воду під мийкою в приміщенні кухні в квартирі АДРЕСА_3, що спричинило витік води, затоплення та нанесення матеріальних збитків мешканцям квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7). Відповідно до змісту довідки «Нововолинськводоканалу» № 1111 від 22.12.2014 р. (а.с.111) причиною підтоплення квартири позивачки є забиття труб каналізаційної мережі в приміщенні кухні квартири АДРЕСА_3. Вказані обставини не заперечувалися і відповідачами.

Матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що майну позивача внаслідок залиття житлового приміщення заподіяно шкоду з вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які неналежним чином виконували обов'язки щодо забезпечення належної експлуатації та утримання майна, що перебуває у їх власності, та не надано достатніх доказів, що шкоди завдано не з їх вини.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з висновком судово-будівельно-технічної експертизи № 8008 від 19 січня 2015 року вартість відновлювального ремонту внаслідок затоплення квартири, що знаходиться АДРЕСА_1 становить 16073,0 грн. (а.с.72-99).

При визначенні розміру завданої майнової шкоди суд першої інстанції вірно визначився з площею пошкоджених ділянок, що відповідає площі, вказаній у акті та висновку експертизи, тому доводи апелянтів відносно визнання недопустимим доказом висновку судової будівельно-технічної експертизи та невідповідність з актом, складеним начальником дільниці-1 ЖЕКу-3 Камінським Е.В. від 16 квітня 2014 року, колегією суддів не приймається до уваги з урахуванням значної різниці в часі складання зазначених документів.

Інші доводи апелянтів не спростовують факту залиття квартири, що визнавалося самими відповідачами, а добровільне часткове відшкодування майнової шкоди в розмірі 3000 грн. не звільняє відповідачів від обов'язку відшкодування повної вартості збитків.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 319, ст. 322 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності інших громадян. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повинні були дбати про належний стан санітарно-технічного обладнання в їх квартирі, приймати усі міри, щоб це обладнання знаходилося в технічно справному стані. Доказів того, що санітарно-технічне обладнання в належній їм квартирі знаходилося в належному технічному стані, а залиття належної позивачці квартири відбулося з інших причин, апелянти суду не надали. Як і не надали належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо визначення іншого розміру завданої майнової шкоди, який буде покривати всі витрати, пов'язані з усуненням збитків.

Покликання ж на складений ТзОВ «БФ «Конкурент» локальний кошторис на загально-будівельні роботи на суму 4,495 тис. грн. не може бути взятий до уваги на спростування висновків експертизи, оскільки складався без огляду пошкоджень на місці та без врахування інших наслідків, які спричинені залиттям квартири.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, (з подальшими змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції послався на наявність спричинення моральної шкоди у вигляді душевних страждань, порушення налагодженого стану життя позивачки. Отже, в матеріалах справи містяться підтверджуючі докази щодо завдання моральної шкоди саме у вигляді порушення налагодженого стану життя, душевних переживань позивачки, її нервового потрясіння через пошкодження, безсоння та часті головні болі.

За вищевказаних обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди судом із врахуванням часткового відшкодування шкоди в добровільному порядку обгрунтовано визначено із зменшенням до 5000,00 грн.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо розміру відшкодування майнової та моральної шкоди зроблено при доведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з правильним застосуванням вищезазначених норм матеріального права та процесуального права, що призвело до правильного вирішення справи, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до чинного законодавства.

Крім того, питання про стягнення судових витрат також судом вирішено у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, - пропорційно до розміру задоволених вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням норм чинного законодавства і обставин справи, які були предметом дослідження суду і суд їм дав правильну юридичну оцінку.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення у даній справі - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та їх представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 17 березня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді