АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/1371/15 Головуючий 1 інст. - Онупко М.Ю.
Справа № 641/5976/14-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: стягнення аліментів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з

08 серпня 1976 року до 03 серпня 1994 року, однак продовжували проживати однією сімєю до 2013 року, мають повнолітнього сина ОСОБА_5, який проживає з позивачем.

10.06.2014 р. ОСОБА_3 звернулась до суду в порядку вимог ст.ст. 75 - 76 СК України з позовом про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що вона непрацездатна, оскільки є інвалідом 2-ї групи, та отримає пенсію у розмірі 1049 грн. Зазначених коштів їй для нормального життєвого рівня недостатньо, оскільки вона потребує постійного лікування, інших джерел доходів не має. Вважала, що відповідач, який пішов від неї у 2013 році та створив нову сім'ю, має можливість надавати їй матеріальну допомогу, оскільки він має більші доходи.

Розгляд справи відбувся за відсутністю відповідача ОСОБА_4, який надав письмові заперечення на позов, в яких посилався на безпідставність вимог, оскільки він також є пенсіонером та отримує пенсію в сумі 2565,31 грн., а позивач не позбавлена можливості отримувати допомогу від дорослого сина.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_4 на її користь аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно.

Вказує, що районним судом не враховано, що вона стала інвалідом під час шлюбу з ОСОБА_4, у зв'язку зі станом здоров'я потребує додаткового лікування та операції, а відповідач має дохід, який вдвічі перевищує її дохід, та як чоловік має можливість ще мати додаткові заробітки, тому має можливість надавати їй допомогу.

Вислухавши пояснення апелянта, перевіривши відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 є непрацездатним, крім пенсії не має доходів та не має можливості надавати колишній дружині матеріальну допомогу. При цьому суд зазначив, що повнолітній син сторін, який проживає разом з матір'ю, має обов'язок по її утриманню відповідно до положень Сімейного кодексу України.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Право одного з подружжя на утримання передбачено статтею 75 СК України.

Відповідно до ч.1 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє право особи на утримання, яке виникло у неї під час шлюбу.

Судом першої інстанції на підставі наданих доказів перевірені доводи сторін ( які є непрацездатними) щодо їх матеріального та сімейного стану, відсутності у них інших доходів крім пенсії, наявності у ОСОБА_3 інвалідності 2-ї групи у зв'язку з рядом захворювань.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що вона за станом здоров'я потребує операції не підтверджені відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України достовірними доказами, оскільки надані нею витяги з історії хвороби із стаціонарних лікарняних закладів датовані за 2003, 2007, 2008 роки, а виписки з карти амбулаторного хворого не містять посилань на необхідність операційного лікування.

Судом першої інстанції обґрунтовано на підставі вимог ч.4 ст. 75 СК України та Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» зроблений висновок про те, що отримувана позивачем пенсія в сумі 1049 грн. перевищує прожитковий мінімум, встановлений для непрацездатних осіб на рівні 949 грн.

При цьому районним судом правильно зазначено, що застосування ст.. 75 СК України можливо лише при наявності сукупності перелічених в цій нормі права підстав, тому доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції, і цим доводам надана правильна правова оцінка.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснила, що вона проживає з повнолітнім сином ОСОБА_5, який офіційно не працює, але має тимчасові заробітки. Однак будь-яких вимог про надання ним матеріальної допомоги нею не заявлялося.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, рішення якого ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 .ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Судді: