Справа № 184/621/15-ц
Номер провадження 2/184/286/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.20127.05.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Томаш В.І.,

при секретарі - Михайловій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спільної власності на майно», -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_2 та ведення з ним спільного господарства з 29 грудня 2004 року по 18 лютого 2015 року єдиною сім'єю, як жінки та чоловіка, які не знаходились в шлюбі; визнати спільною сумісною власністю майно, придбане в період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме: опалювальний котел вартістю 4000 грн., диван «Марс-2» вартістю 5600 грн., телевізор «MEREDIAN ТК 5401» вартістю 1073 грн., ноутбук вартістю 3000 грн., холодильник «Atlant» вартістю 5799 грн.; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину майна, придбаного за час спільного проживання з ОСОБА_2, в тому числі: опалювальний котел вартістю 4000 грн., диван «Марс-2» вартістю 5600 грн., телевізор «MEREDIAN ТК 5401» вартістю 1073 грн., ноутбук 3000 грн., холодильник «Atlant» вартістю 5799 грн..

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог позивачки та надав суду письмове пояснення, в якому пояснив, що він підтверджує факт спільного проживання з ОСОБА_1 приблизно з початку січня 2005 року по сьогоднішній день. З 18.10.2003 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Однак, приблизно з початку січня 2005 року він з ОСОБА_3 спільно не проживав, шлюбні відносини не підтримував, спільне господарство не вів.

В судовому засіданні третя особа - ОСОБА_3 з позовними вимогами позивача не згодна та просить суд в їх задоволення відмовити, оскільки вона з відповідачем проживала в зареєстрованому шлюбу з 18 жовтня 2003 року до 2 листопада 2009 року, після чого продовжували проживати разом однією сім'єю до березня 2011 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона працювала разом з ОСОБА_3, яка перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 Вони жили разом у 2011-2012 роках. Вона була у них в гостях, бачила, що вони жили разом спочатку в однокімнатній квартирі, потім - в трикімнатній квартирі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_3 проживала3-4 роки разом з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1. На даний час в тій квартирі проживає ОСОБА_2.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона робила ремонт в однокімнатній квартирі ОСОБА_2, а потім - в трикімнатній квартирі. ОСОБА_3 вона там не бачила, а бачила лише ОСОБА_2.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він сусід ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які проживають разом як одна сім'я з 2008 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона знає ОСОБА_2 У нього спочатку була однокімнатна квартира, потім її продали і придбали трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1. На даний час там живуть ОСОБА_2 з дівчиною. ОСОБА_3 вона в цій квартирі не бачила.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що наприкінці грудня 2004 року вона - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 почали проживати разом однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Шлюб сторони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Позивачці було відомо, що ОСОБА_2 мав зареєстрований шлюб з іншою жінкою, але цей шлюб носив формальний характер і сторони на цей факт не зважали. Починаючи з кінця грудня 2004 року по березень 2008 року, позивачка з ОСОБА_2 спільно проживали в його квартирі по АДРЕСА_2. Весь цей час сторони вели спільне господарство і вдвох працювали, щоб покращити спільне життя. Сторони і до цього часу перебувають у фактичних шлюбних стосунках, вони мешкають разом, ведуть спільне господарство.

В 2008 році після того, як ОСОБА_2 продав належну йому квартиру по АДРЕСА_2, сторони придбати на кошти, отримані від продажу цієї квартири, нову, кращу для життя трикімнатну квартиру, розташовану по АДРЕСА_1, де вони продовжують проживати і до тепер. За час спільного проживання сторони разом придбали опалювальний котел, диван, телевізор, ноутбук та холодильник.

Відповідно ст. 74 CK України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З доводами позивача, викладеним ним в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитися не може, оскільки вони не відповідають дійсності та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суперечать вимогам цивільного та сімейного законодавства України і не основуються на нормах матеріального права, спростовуються стабільними доводами та поясненнями третьої особи та свідків з її боку, наданими нею письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності виходячи з наступного.

По - перше, відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 просить суд встановить факт її спільного проживання з ОСОБА_2 та ведення спільного господарства з 29 грудня 2004 року і по 18 лютого 2015 року.

Сімейні відносини в даному випадку регулюються нормами ст.. 74 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Позивач перед судом навіть не ставить вимог щодо її проживання саме як чоловік та жінка однією сім'єю, як це передбачають вимоги ст.. 74 ч. 1 СК України, що надає право майно, яке набуто ними під час спільного проживання.

По друге, як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами по справі, відповідач ОСОБА_2 разом з третьою особою по справі - ОСОБА_3 з 18 жовтня 2003 року по 2 листопада 2009 року, а 4 вересня 2013 року відповідно до рішення Орджонікідзевського міського суду сторонами було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них є малолітня донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Тобто позивач просить суд встановити факт спільного проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_2 за той період, коли він перебував в іншому шлюбі, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 74 Сімейного кодексу України, та є підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог.

По третє, метою звернення позивача до суду з дійсним позовом є не питання вирішення поділу майна, нібито нажитого за час спільного проживання, а є питання щодо усунення третьої особи від права на частину квартири, яка була нажита ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, яке зараз розглядається в іншому складі суду. Про це заявила як сама позивач в судовому засіданні, так і сам відповідач, який повністю погодився з позовними вимогами позивача, тоді ж виникає питання, чому спільне нажите майно неможливо поділити в добровільному порядку, а не шляхом звернення до суду з дійсним позовом.

Суд дає критичну оцінку поясненням свідків збоку позивача та відповідача з приводу їх зацікавленості у винесенні судом рішення на користь позивача, яке взагалі потрібно самому відповідачу, за клопотанням якого ці свідки і були допитані в судовому засіданні.

Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачкою та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями третьої особи, наданими ним письмовими належними та допустимими доказами, поясненнями допитаних свідків, матеріалами справи в їх сукупності.

За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спільної власності на майно».

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 - 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спільної власності на майно».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 - днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш