Провадження № 2/185/3125/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 травня 2015 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря - Константінової К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про повернення банківського вкладу,-
У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності за наявними доказами у справі, просив постановити заочне рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Згідно з п.1.3 вказаного договору за користування грошовими коштами, розміщеними на рахунку вкладника, банк нараховує та сплачує вкладника проценти по вкладу із розрахунку 10% річних.
Відповідно до п.2.4.4 та 3.5 вказаного договору банківського вкладу вкладник має право достроково повернути (зняти) вклад або його частину, про що повинен письмово повідомити банк за 2 робочі дні до бажаної дати отримання вкладу. При достроковому поверненні (знятті) вкладу, що розміщений більше ніж на 6 місяців, та був повернутий клієнту пізніше, ніж пройшла половина строку, який був прописаний в договорі, чи його частини, вкладнику сплачуються проценти в розмірі ставки, що встановлена в п.1.3 договору (а.с.4-7).
14 жовтня 2014 року позивач звернувся до відповідача із вимогою дострокового повернення банківського вкладу згідно договору № 049421 від 11 жовтня 2013 року.
06 листопада 2014 року позивач повторно звернувся до відповідача із вимогою дострокового повернення банківського вкладу згідно договору № 049421 від 11 жовтня 2013 року.
Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Частина 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
На підставі ст.ст.1060, 1061 ЦК України банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківської вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вклад (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу згідно договору № 049421 від 11 жовтня 2013 року після звернення із вказаними вище заявами та в подальшому.
Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 12 травня 2015 року № 310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 (зі змінами згідно Рішення №100 від 18.05.2015 року) «Про початок процедури ліквідації АТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК» з 14 травня 2015 року та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЗЛАТОБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на 1 рік з 14 травня 2015 року до 13 травня 2016 року включно.
Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.
Тобто в межах ліквідаційної процедури пред'являються лише вимоги, що виникли під час проведення ліквідації. Усі інші вимоги можуть пред'являтися в іншому, зокрема і в судовому порядку.
Враховуючи положення частин 1,2,3 ст.4, ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд приходить до висновку, що початок процедури ліквідації банку не перешкоджає суду вирішити даний позов, з яким позивач звернувся до суду для захисту своїх цивільних прав, як вкладника за договором банківського вкладу. Даний нормативний акт регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами.
Початок процедури ліквідації банку, як юридичної особи, не означає, що юридичну особу вже припинено і що банк не повинен виконувати зобов'язання, що виникли в правовідносинах, стороною яких є позивач.
Відповідно до ч.2 ст.53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк - ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Такого запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємціввідносно відповідача не внесено.
При вирішенні справи суд враховує, що тимчасова адміністрація почала діяти 14 лютого 2015 року, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК» з 14 травня 2015 року, натомість з заявою про повернення вкладу позивач звернувся вперше 14 жовтня 2014 року, тобто до моменту введення тимчасової адміністрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
За загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
Оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором вкладу № 049421 від 11 жовтня 2013 року, не повернув вклад з нарахованими відсотками, тому своїми діями відповідач порушив вимоги чинного законодавства України, зокрема, норми Цивільного кодексу України, п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 року N 516, діяв всупереч умов договору, укладеного між сторонами у справі.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з ч.2 ст.88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що сторони звільнені від оплати судових витрат згідно з пунктами 7, 22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст.10,11,60,88,208-210,212-215,218,224-232 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Златобанк» про повернення банківського вкладу - задовольнити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.
Суддя А. О. Врона