Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/1167/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

20.05.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Суржика М.М.

при секретарі - Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Кіровоградського інтернет телебачення про спростування відомостей, які не відповідають дійсності і порочать ділову репутацію фізичної особи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, Кіровоградського інтернет телебачення про спростування відомостей, які не відповідають дійсності і порочать ділову репутацію фізичної особи.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час прямого ефіру на Кіровоградському інтернет телебаченні, секретар Кіровоградської міської ради ОСОБА_3, під час інтерв'ю допустив висловлювання, які є недостовірними і порочать його ділову репутацію. Так, відповідаючи на питання щодо проблеми розміщення в м. Кіровограді рекламних конструкцій допустив вислови: «Але я скажу інше у цьому плані… У цьому є ряд заінтересованих рекламодавців, які б хотіли монополізувати цей ринок…». На запитання журналіста ОСОБА_5 «хто ці особи», - ОСОБА_3 надав відповідь: «Це ті особи, що найбільше виступають, це й ОСОБА_2 ще інші єсть, которые, так сказать… їм потрібно зробити монополію на ринок реклами, чого ми зробити не дамо…»

Вважає, що зазначене інтерв'ю порочить його ділову репутацію, адже доступ до цієї інформації має велика кількість осіб, які є глядачами Кіровоградського інтернет телебачення. Відомості, поширені відповідачем є такими, що не відповідають дійсності, є недостовірними, оскільки він як депутат Кіровоградської міської ради здійснює свою діяльність в інтересах територіальної громади, яка його обрала. Він є підприємцем, проте, його діяльність ніяким чином не пов'язана із наданням рекламних послуг.

Просив суд визнати такими, що не відповідають дійсності і порочать його ділову репутацію поширені ІНФОРМАЦІЯ_1 Кіровоградським інтернет телебаченням в інтерв'ю ОСОБА_3 наступні слова: «У цьому є ряд заінтересованих рекламодавців, які б хотіли монополізувати цей ринок…» «Це ті особи, що найбільше виступають, це й ОСОБА_2 ще інші есть, которые, так сказать… їм потрібно зробити монополію на ринок реклами». Просив зобов'язати ОСОБА_3 спростувати у десятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірні відомості про ОСОБА_4 у спосіб найбільш близький до способу їх поширення - шляхом розміщення тексту спростування на Кіровоградському інтернет телебаченні у наступній формі: «СПРОСТУВАННЯ. Шановні Кіровоградці. Я, секретар Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 публічно образив депутата Кіровоградської міської ради ОСОБА_2 в інтерв'ю, розміщеному ІНФОРМАЦІЯ_1 на Кіровоградському інтернет телебаченні. Усвідомлюючи всю свою відповідальність за сказане, хочу зазначити, що мною була поширена недостовірна інформація про діяльність депутата Кіровоградської міської ради ОСОБА_2». Також просив зобов'язати Кіровоградське інтернет телебачення опублікувати у десятиденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили спростування недостовірних відомостей, поширених відповідачами у спосіб найбільш близький до способу їх поширення - шляхом розміщення тексту спростування на Кіровоградському інтернет телебаченні у наступній формі: «СПРОСТУВАННЯ. Шановні Кіровоградці, я секретар Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 публічно образив депутата Кіровоградської міської ради ОСОБА_2 в інтерв'ю, розміщеному ІНФОРМАЦІЯ_1 на Кіровоградському інтернет телебаченні. Усвідомлюючи всю свою відповідальність за сказане, хочу зазначити, що мною була поширена недостовірна інформація про діяльність депутата Кіровоградської міської ради ОСОБА_2» (а.с.2-7).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.48-51).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.58-62).

Позивач та його представник, представник Кіровоградського інтернет телебачення, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка осіб, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає її розглядові.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники ОСОБА_3 заперечили проти доводів апеляційної скарги і просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що висловлювання секретаря Кіровоградської міської ради ОСОБА_3 під час прямого ефіру ІНФОРМАЦІЯ_1 на Кіровоградському інтернет телебаченні в інтерв'ю щодо проблем розміщення в м. Кіровограді рекламних конструкцій, є оціночними судженнями. Відповідач висловив свою думку, а тому поширена ним інформація не може бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не може бути перевірена на предмет відповідності їх дійсності. Зазначена інформація не є такою, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення і є не чим іншим, як суб'єктивною думкою відповідача з приводу проблеми розміщення рекламних конструкцій, яка склалась у місті.

Судом встановлено, що позивач є депутатом Кіровоградської міської ради та підприємцем. Відповідач ОСОБА_3 - секретар Кіровоградської міської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час прямого ефіру на Кіровоградському інтернет телебаченні ОСОБА_3 під час інтерв'ю на питання щодо проблеми розміщення в м. Кіровограді рекламних конструкцій, вжито наступні висловлювання: « Але я скажу інше у цьому плані…У цьому є ряд заінтересованих рекламодавців, , які б хотіли монополізувати цей ринок…».

На запитання журналіста ОСОБА_5 «хто ці особи?», відповідач надав відповідь: «Це ті особи, що найбільше виступають, це й ОСОБА_2 ще інщі есть, которые, так сказать… їм потрібно зробити монополію на ринок реклами, чого ми зробити не дамо…».

Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст.299 ЦК України). Судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації, гарантовано статтею 32 Конституції України.

З іншого боку, стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», суд розрізняє факти та оціночні судження, існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню, вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб'єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Істинність висловлювання в інтерв'ю відповідача перевірити неможливо.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

В рішенні Європейського Суду у справі «Лінгенс проти Австрії» за 1986 рік зазначено, що свобода вираження поглядів гарантована п. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї інформації або тих ідей, які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе.

Позивач є депутатом Кіровоградської міської ради, отже публічною особою, тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про пресу», ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що висловлювання ОСОБА_3 в інтерв'ю під час прямого ефіру на Кіровоградському інтернет телебаченні є оціночними судженнями. Зазначена інформація не є такою, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення, носить характер оціночних суджень і є не чим іншим, як суб'єктивною думкою відповідача.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: