УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Львівський жиркомбінат», третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 18 грудня 2003 року працював у публічному акціонерному товаристві «Львівський жиркомбінат» (далі - ПАТ «Львівський жиркомбінат») на посаді акумуляторника 4-го розряду транспортного цеху.

Наказом голови правління ПАТ «Львівський жиркомбінат» ОСОБА_6 від 29 грудня 2014 року № 272-к його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності працівників.

Позивач зазначав, що даний наказ є незаконним, оскільки при прийнятті рішення про звільнення відповідачем проігнороване його переважне право на залишення на посаді при скороченні чисельності працівників, а саме: не було враховано сумлінне відношення до виконання покладених на нього трудових обов'язків, те, що його безперервний трудовий стаж становить 11 років, а також ті обставини, що на його утриманні перебувають неповнолітні доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є студенткою ЛНУ ім. І.Франка та перебуває на платній формі навчання, а також особа похилого віку - батько ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3

Крім того, він є інвалідом ІІІ групи, часто хворіє, отримує мінімальну пенсію по інвалідності, яка є недостатньою для лікування.

Також роботодавцем не було дотримано вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України в частині надання йому пропозиції з приводу іншої роботи.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4, із урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та скасувати наказ голови правління ПАТ «Львівський жиркомбінат» від 29 грудня 2014 року № 272-к, поновити його на посаді акумуляторника 4-го розряду транспортного цеху та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 15 154 грн 24 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 1 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий суд, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення ст. ст. 41, 49-2, 235 КЗпП України, на підставі поданих сторонами доказів, оцінених відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що звільнення позивача відбулося із дотриманням ПАТ «Львівський жиркомбінат» норм чинного трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Згідно із наказом № 192 від 1 жовтня 2014 року (а.с. 21) відбулося скорочення чисельності працівників.

Скороченню підлягала саме посада акумуляторника 4-го розряду.

Оскільки відповідно до штатного розпису на підприємстві була лише одна посада акумуляторника 4-го розряду, тому, звільненню підлягав саме позивач.

Питання щодо переважного залишення на роботі також обговорювалося адміністрацією підприємства, про що ОСОБА_4 була надана письмова відповідь (а.с. 32).

Згідно із довідкою ПАТ «Львівський жиркомбінат» від 23 лютого 2015 року № 613/01/04 (а.с. 46) інші три акумуляторники, які залишились у штаті, мають 5-ий розряд і набагато більший стаж роботи.

Як убачається із довідки ПАТ «Львівський жиркомбінат» від 2 березня 2015 року, на момент звільнення ОСОБА_4 вакансії були відсутні.

Недотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України про направлення до ДСЗ звіту про наступне вивільнення працівника не є підставою для поновлення на роботі.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення судів попередніх інстанцій є правильними та законними, ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:В.А. Черненко
С.П. Штелик