Справа № 530/168/15-ц
Номер провадження 2-о/530/11/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків справу за заявою

прокуратури Зіньківського району Полтавської області в інтересах Держави в особі Опішнянської селищної ради, Полтавської області, заінтересована особа відділ Держземагенства у Зіньківському районі про визнання спадщини відумерлою, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Зіньківського району Полтавської області в інтересах Держави в особі Опішнянської селищної ради, про визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою, а саме права на земельну частку (пай) площею 3,83 у.к.г, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0331736, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Жовтень» за № 275 від 09.07.1997 року.

Заслухавши заявника, який заяву підтримав, зачитавши заяву заінтересованої особи та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги такі, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини..

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Під час розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_1, актовий запис № 173 (а.с.3).

Відповідно до довідки Відділу Держземагнества у Зіньківському районі Полтавської області, сертифікат на право на земельну частку (пай) площею 3,83 у.к.г, на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Жовтень» за № 275 від 09.07.1997 року, вартість становить 56 411 гривень (а.с.4).

Згідно з довідкою, виданою завідуючою Зіньківською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_1 спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались, коло спадкоємців не відоме, претензії кредиторів не надходили (а.с. 7).

Відповідно до довідки, виданої Опішянською селищною радою Зіньківського району Полтавської області - заповіт від імені ОСОБА_1 не складався (а.с.5).

Якщо у померлої особи, ОСОБА_1 яка мала право на земельну частку (пай) спадкоємців за заповітом і за законом не виявилось, то у відповідності до ст.1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

За таких обставин, дана заява вжита як захід прокурорського реагування для захисту інтересів держави в особі Опішнянської селищної ради, оскільки вже тривалий час органи місцевого самоврядування не мають права розпоряджатися коштами.

Відповідно до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ст.ст. 274, 325,328, 373, 392, 1233, 1277 Цивільного кодексу України, ст.81 Земельного кодексу України, керуючись статтями ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 88, 212-223, 274 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву прокуратури Зіньківського району Полтавської області в інтересах Держави в особі Опішнянської селищної ради, Полтавської області, заінтересована особа відділ Держземагенства у Зіньківському районі про визнання спадщини відумерлою - задовольнити повністю.

Визнати відумерлою спадщину ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року і до дня смерті проживала в АДРЕСА_1, у вигляді земельної частки (паю) площею 3,83 у.к.г, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0331736, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Жовтень» за № 275 від 09.07.1997 року та передати її у власність територіальної громади Опішнянської селищної ради.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів після проголошення рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р.Должко