Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Лесик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом: ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 11100,95 долар США, що за курсом 21,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29 травня 2015 року складає 233 674,97 гривень за кредитним договором № б/н від 13 грудня 2007 року, яка складається з наступного: 2704,62 долар США - заборгованість за кредитом; 6448,34 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1396,75 долар США - заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 23,75 долар США - (фіксована частина); 527,49 долар США - (процентна ставка); судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2336,55 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 грудня 2007 року ОСОБА_2 13 грудня 2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3800,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 травня 2015 року має заборгованість - 11100,95 долар США, яка складається з наступного: 2704,62 долар США - заборгованість за кредитом; 6448,34 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1396,75 долар США - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг: 23,75 доларів США - штраф (фіксована частина); 527,49 доларів США - штраф (процента складова).

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі. Також, подав до суду заперечення проти позову, в яких просив залишити позов без розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача.

У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 Розділу І Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», останні визначають умови, на яких ПРИВАТБАНК пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, зазначені в Заяві та в Пам`ятці Клієнта. Належним чином заповнена Заява підписується клієнтом і, та таким чином, клієнт дає свою згоду, на те, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п. 3.1. п.3 Розділу І Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки, їх вид і термін дії визначений в Заяві та в Пам'ятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата відкриття рахунку, вказана в розділі «Відмітки банку» заяви.

Підпунктом 3.5 п. 3 Розділу І Умов та Правил надання банківських послуг, визначено, що Пам`ятка клієнта оформлюється і являється невід`ємною частиною договору тільки у випадках оформлення і видачі платіжної картки за кредитною схемою.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2007 року, ОСОБА_2 підписана Заява на отримання банківських послуг - кредитної картки «Універсальна» з кредитним лімітом у сумі 2700 (валюта н зазначена) з базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 1,8 % на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.9).

Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_2, останній підтвердив, що він ознайомився і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та висловив свою згоду з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Таким чином, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.

В той же час, позивачем, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Так. Верховний Суд України у вказаному рішенні вказав, що згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Незважаючи на те, що вказана правова позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-16цс15, безпосередньо пов`язується зі спором щодо права сторін збільшити строк позовної давності, остання підлягає застосуванню в межах розгляду даної справи, оскільки визначає умови та порядок укладання між сторонами договору.

Також слід зазначити, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять дати їх прийняття/затвердження, що не може свідчити про те. що під час звернення до позивача із заявою від 13 грудня 2007 року, відповідач був ознайомлений саме з долученими до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг.

Так, у правовій позиції, викладеній ВСУ по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначено, що «Суди апеляційної та касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача про застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не представлено належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови споживчого кредиту в редакції , яка передбачає збільшення строку позовної давності, ці умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися». Тобто ВСУ у своєму правовому висновку зазначив, що якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі вказані умови не є складовою частиною укладеного між ним та банком договору.

Крім того, підпунктами 3.1.1., 3.1.3 п.3 Розділу ІІ Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що строк дії Картки зазначений на лицьовій стороні Картки (місяць та рік). По закінченню строку дії відповідна Картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява Тримача про закриття Картрахунка.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна Картка передбачена умовами Заяви, була видана ОСОБА_2, як і не надано суду відомостей, що підтверджують строк дії Картки, що є істотними умовами договору.

Крім того, відомості, що викладені в заяві позичальника містять розбіжності відомостям, наданих позивачем у позовній заяві. Так, зокрема, згідно поданої позовної заяви, позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3800,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В той же час, зі змісту заяви позичальника вбачається, що останній бажав отримати кредитний ліміт визначено у розмірі 2700 (валюта е зазначена) з базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору 1,8 % на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості, сторона позивача посилалася на розрахунок заборгованості, як на доказ підтвердження наявності заборгованості за договором з боку відповідача.

В той же час, станій не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ у справі, оскільки позивачем не надано суду доказів які б підтверджували розмір отриманих відповідачем коштів, не надано виписки по відповідному рахунку, який мав би бути відкритий позивачем на ім`я відповідача, який би і свідчив про наявність договірних відносин між сторонами та їх розмір.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку суд приходить до висновку, що стороною позивача, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено перед судом наявності укладеного між сторонами, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, договору, оскільки Договір про надання банківських послуг, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, складається із Заяви, Пам`ятки Клієнта, Умов та правил надання банківських послуг і Тарифів, при цьому ні Пам`ятки Клієнта, ні Тарифів, до матеріалів позовної заяви не додано. Надані ж Умови та правила надання банківських послуг не містять дати їх прийняття/затвердження, що не може свідчити, що на момент звернення 12 грудня 2007 року ОСОБА_2 до позивача із заявою, діяли саме ці Умови та правила надання банківських послуг. Як і не надано стороною позивача суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність заборгованості відповідача за договором, що б у своїй сукупності надавало б право позивачу на захист своїх прав в порядку визначеному ст. 16 ЦК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами у справі, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Окремо слід зазначити, що заперечуючи проти позовних вимог позивача, відповідач просив суд залишити позовну заяву без розгляду (а.с.36-38). При цьому відповідач посилався на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2013 року.

Як роз`яснено в п. 33 постанови Пленум Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає

заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

В той же час, з наданого відповідачем рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 червня 2013 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2013 року н можливо достовірно встановити, що спір між сторонами, який був предметом судового розгляду, виник про той самий предмет і з тих самих підстав.

У зв'язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 207, 526, 626, 628, 638, 639, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 14, 60, 79, 197, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: