Справа № 740/5182/15-ц
Провадження № 2/740/1693/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді Діденко О.П.,

при секретарі Капленку І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ніжині справу за позовною заявою ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, до територіальної громади с. Велика Кошелівка в особі Великокошелівської сільської ради Ніжинського району про визнання права власності на частину жилого будинку у порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив визнати за ним право власності на 1/5(одну п»яту) частину жилого будинку № 3 по вул. Гагаріна в с. Велика Кошелівка Ніжинського району Чернігівської області в порядку спадкування за законом після смерті 30.01.2012 року його дружини ОСОБА_4

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що будинок станом на 15.04.1991 року мав статус колгоспного двору, в якому були зареєстровані: він як голова колгоспного двору, його дружина ОСОБА_4, сини: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_5 як члени колгоспного двору, тобто, їх частки у праві власності були рівними. 30.01.2012 року ОСОБА_4 померла, а 21.05.2012 року він, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримали свідоцтва про право власності на нерухоме майно по 1/5(одній п»ятій) частині жилого будинку № 3 по вул. Гагаріна в с. Велика Кошелівка Ніжинського району Чернігівської області кожен. 1/5 частина жилого будинку, яка належна померлій ОСОБА_4, залишилась незареєстрованою, у зв»язку з чим йому, як спадкоємцю першої черги за законом, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, у видачі свідоцтва про справо на спадщину нотаріусом було відмовлено.

Позивач та його представник у судове засідання не з»явилися, але від представника позивача - адвоката ОСОБА_6, повноваження якого підтверджені відповідно до ст.42 ЦПК України та якому відповідно до витягу з договору про надання правових послуг позивачем надані всі права, надійшла заява, в якій він просив справу розглянути без його участі та без участі позивача та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує (а.с. 72).

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з»явилися, але в своїх заявах на а.с. 59, 60-62 справу просили розглянути за їх відсутності та в яких зазначили, що проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечують.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, але надав заяву, в якій справу просив розглянути без участі його представника та в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1Г визнає (а.с.57).

За таких обставин суд визнав можливим справу розглянути за відсутності сторін та третіх осіб та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши письмові докази, приймаючи до уваги відсутність заперечень у третіх осіб проти задоволення позову, письмове визнання відповідачем позову, що відповідно до ст.174 ЦПК України є однією з підстав для його задоволення, суд приходить до наступного висновку.

Копією свідоцтва про укладення шлюбу на а.с.5 підтверджується, що дружиною позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4, яка відповідно до копії свідоцтва про смерть на а.с.6 померла 30.01.2012 року.

Як видно з копії спадкової справи, заведеної Ніжинською державною районною нотаріальною конторою до майна померлої ОСОБА_4, позивачем ОСОБА_1 26.07.2012 року подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини, тому відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України він вважається таким, що спадщину прийняв. Зазначена спадкова справа не містить відомостей щодо наявності інших спадкоємців, якими були б подані заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Довідкою Великокошелівської сільської ради від 10.03.2015 року № 03-08/68 на а.с.8 підтверджується, що на день смерті 30.01.2012 року ОСОБА_4 проживала і була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1 і разом з нею та протягом шести місяців з дня її смерті був зареєстрований та проживав її чоловік ОСОБА_1 позивач.

Постановою державного нотаріуса Другої Чернігівської державної нотаріальної контори, що знаходиться в м. Чернігові, якою виконуються обов»язки по нотаріальному обслуговуванню населення Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_7 від 04.11.2015 року № 5357/02-31 на а.с. 9 у видачі позивачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину на 1/5 (одну п»яту) частину жилого будинку № 3 по вул. Гагаріна в с. Велика Кошелівка Ніжинського району відмовлено з тих підстав, що право власності на зазначену частину жилого будинку на ім»я померлої ОСОБА_4 не зареєстровано.

Главами 84-89 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Це знайшло також підтвердження і в ч.2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відповідно до якої за наявності умов для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В той же час, у ч.3 пункту 23 цієї ж постанови ПВСУ зазначено, що в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки зверненню позивача ОСОБА_1 з даним позовом до суду передувало звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і у прийнятті такої заяви йому нотаріусом не відмовлено, а відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто, відсутність умов для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину підтверджена відмовою нотаріуса у видачі йому такого, право на спадщину та оформлення права на спадщину відповідно до норм ЦК України мають різні значення, тому відповідно до ч.3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" позов ОСОБА_1 підлягає розгляду в суді.

Довідкою Великокошелівської сільської ради від 10.03.2015 року № 03-09/66 на а.с.7 підтверджується, що станом на 15.04.1991 року будинок № 3 по вул.Гагаріна в с.Велика Кошелівка Ніжинського району мав статус колгоспного двору і в ньому проживали та були зареєстровані: позивач ОСОБА_1 - голова колгоспного двору, дружина позивача - ОСОБА_4, їх з позивачем сини ОСОБА_2, ОСОБА_3 та невістка ОСОБА_5 члени колгоспного двору.

Визначення поняття колгоспного двору міститься в ст.7 Конституції СРСР 1936 року, відповідно до якого колгоспний двір - це родинно-трудове об'єднання осіб, все або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

У сільській місцевості облік членів господарств всіх суспільних груп визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 року № 69. Згідно із Вказівками, суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім'ї).

Як видно з висновку про технічний стан жилого будинку №3 по вул.Гагаріна в с.Велика Кошелівка (копія на а.с. 41), його було збудовано в 1969 році.

Відповідно до роз»яснень, що викладені у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з послідуючими змінами) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Норма щодо належності майна колгоспного двору його членам на праві сумісної власності та щодо рівності часток членів колгоспного двору була закріплена і в ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в ред.1963 року). Зазначене дає підстави вважати, що частки ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у праві власності на будинок № 3 по вул.Гагаріна в с.Велика Кошелівка по були рівними і становили по 1/5 (одній п»ятій) у кожного.

21.05.2012 року (після смерті ОСОБА_2А.) виконавчим комітетом Великокошелівської сільської ради на підставі рішення від 15.03.2012 року № 14 ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 видані свідоцтва про право власності кожному на 1/5 (одну п»яту) частку жилого будинку № 3 по вул.Гагаріна в с.Велика Кошелівка Ніжинського району (копія на а.с.11), рішення про державну реєстрацію яких прийнято 21.05.2012 року комунальним підприємством «Ніжинське МБТІ» (копія витягу № 34194204 на а.с.12). Право власності на 1/5 (одну п»яту) частку зазначеного жилого будинку, яка належала ОСОБА_4, при її житті не було зареєстровано.

Підпункт «г» п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.98 року № 15, містить роз»яснення щодо порядку спадкування і в ньому зазначено, що згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» з 01 липня 1990 року застосовуються загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору, тобто, спадкування після смерті останнього члена колгоспного двору, що мало місце до цієї дати і було закріплено у ст.563 ЦК УРСР, втратило чинність. Відповідно до зазначеного, на належну 1/5 (одну п»яту) частку ОСОБА_4 відкрилася спадщина 30.01.2012 року.

Оскільки позивач, як спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України вважається таким, що спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_4 на належну їй 1/5 (одну п»яту) частку жилого будинку № 3 по вул.Гагаріна в с.Велика Кошелівка Ніжинського району прийняв, відповідно до ст.25 ЦК України правоздатність фізичної особи в момент смерті припиняється, що не дає можливості позивачу одержати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, то за таких обставин є підстави для визнання за ним права власності на 1/5 (одну п»яту) частину жилого будинку у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, тобто, позовні вимоги слід задовольнити.

Витрати по сплаті судового збору суд вважає можливим з відповідача не стягувати, оскільки про це письмово просив представник позивача, який діє від імені останнього.

Керуючись ст.ст. 174, 212, 209, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 25, 1261, 1269 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади с. Велика Кошелівка в особі Великокошелівської сільської ради Ніжинського району про визнання права власності на частину жилого будинку у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 (одну п»яту) частку будинку № 3 по вул.Гагаріна в с.Велика Кошелівка Ніжинського району Чернігівської області в порядку спадкування за законом після смерті 30.01.2012 року його дружини ОСОБА_4.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд протягом 10-и днів з дня отримання його копії.

Суддя О.П. Діденко