Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2015 року м. Дніпропетровськ Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля, визнання права власності на ? частину автомобіля та витребування із незаконного володіння автомобіля,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що 14 серпня 2009 року між ним та ОСОБА_2 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було укладено шлюб, який зареєстровано в книзі реєстрації шлюбів 14 серпня 2009 року, актовий запис № 607, та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 від 14 серпня 2009 року. В період шлюбу, а саме 15 листопада 2011 року за його кошти було придбано автомобіль KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_4 за 280 000 грн. право власності на даний транспортний засіб було зареєстровано за ОСОБА_2, а позивач мав право на керування транспортним засобом, 15 листопада 2011 року видано державний номер НОМЕР_1. 06 листопада 2014 року йому стало відомо що його дружина ОСОБА_2 без його дозволу продала автомобіль ОСОБА_3, вважає що договір купівлі - продажу від 06 листопада 2014 року необхідно визнати недійсним, оскільки при продажі їх спільного автомобіля він не надавав дозволу на його продаж. Тому позивач просить суд визнати договір купівлі - продажу спірного автомобіля від 06 листопада 2014 року недійсним, визнати за ним право власності на ? частину автомобіля та витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 спірний автомобіль.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з*явилися про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог стосовно витребування автомобіля, оскільки спірний транспортний засіб ОСОБА_4 було придбано на законних підставах.

Вислухавши сторони, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції Україниюрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 14 серпня 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 8/.

В листопаді 2011 року подружжям було придбано автомобіль KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_4 право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується довідкою рахунком /а.с. 48/ та не заперечувалось в судовому засіданні сторонами.

06 листопада 2014 року ОСОБА_2 без отримання належного дозволу свого чоловіка ОСОБА_1 продала спірний автомобіль ОСОБА_3, що підтверджується довідкою - рахунком /а.с. 47/. 08 листопада 2014 року спірний автомобіль було придбано ОСОБА_4 /а.с. 67/.Позивач ОСОБА_1 не надавав дозволу на продаж спільного майна.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль придбаний у період шлюбу, а тому відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 СК України, має правовий режим спільного сумісного майна.

Як роз'яснено у п. 30 цієї ж постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне майно - автомобіль марки KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_4, 2011 року випуску державний номер НОМЕР_1, проданий ОСОБА_2 06 листопада 2014 року /а.с. 103/, у період коли сторони не підтримували сімейних стосунків, однак знаходились в шлюбних відносинах. Відчуження автомобілю здійснено без відома позивача. Коштів від його подальшого відчуження позивач не отримував. Отже, спірний автомобіль проданий без згоди іншого з подружжя, не в інтересах сім'ї, кошти від продажу якого не використані на потреби сім,ї, а тому є предметом поділу.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст.71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини 4, 5 ст.71 СК України).

Також, відповідно до п. 25 данної постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4 та 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом прав спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України при вирішенні спору, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У зв*язку з тим, що спірний автомобіль є неподільною річчю та спільним сумісним майном подружжя, а ОСОБА_2 без згоди позивача переоформила спірний автомобіль на ім*я ОСОБА_3, а останній згодом на ОСОБА_4, який на даний час є власником спірного автомобіля, однак враховуючи те, що позивачем не було заявлено суду вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_2. грошової компенсації за належну йому частину спірного автомобіля, тому суд вважає за можливе визначити ідеальні частки у праві спільної сумісної власності подружжя в розмірі ? частини спірного автомобіля кожному із подружжя.

Позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачем на ? частину спірного автомобіля не можуть бути задоволенні, оскільки на теперішній час цей автомобіль відчуджений ОСОБА_2 іншій особі.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним правочину від 06 листопада 2014р. про відчуження ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 автомобілю марки KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_4, 2011 року суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 06 листопада 2014 року спірного автомобіля позивач не вказав підстав визнання угоди недійсною.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"ч.2 п.1, - при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Пункт 7 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснює, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами), які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позовні вимоги про визнання недійсним правочину обґрунтовані відсутністю згоди позивача на відчуження автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України, - дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження, за яким саме правочином здійснено відчуження автомобіля. З довідки-рахунку на ОСОБА_3 /а.с.47/ вбачається лише вартість майна для постановки на облік і реєстрації автомобіля на ОСОБА_3, з яких неможливо встановити правочин за яким відчужений автомобіль.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК Україникожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не довів позовної вимоги про визнання правочину недійсним.

Оскільки спірні правовідносини стосуються спільного майна подружжя, яким є спірний автомобіль, то діюче законодавство передбачає спеціальний порядок вирішення спорів у випадках незаконного відчуження зазначеного майна, а саме: врахування такого майна або його вартість при поділі майна між подружжям.

Як роз'яснено у п. 30 вказаної постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Стосовно витребування спірного автомобіля у ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 387 власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 388 ЦК України передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчуджувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи , якій він передав майно у володіння , не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 3 ст. 388 ЦК України передбачає, що якщо майно було набуте безпідставно а особи, яка не мала права його відчуджувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль 06 листопада 2014 року було реалізовано ОСОБА_2 - ОСОБА_3, після чого останній на законних підстав 08 листопада 2014 року реалізував його ОСОБА_4, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в частині витребування із незаконного володіння спірного автомобіля задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити на підставі 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля, визнання права власності на ? частину автомобіля та витребування із незаконного володіння автомобіля - задовольнити частково,

Визначити за ОСОБА_1 право власності на ? частину KIA SPORTAGE код кузова НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 243,60 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля та витребування із незаконного володіння автомобіля - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова