У Х В А Л А

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визначення частки у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 липня 2014 року, позов задоволено частково, визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 і ОСОБА_4, визнавши їх частки у праві спільної сумісної власності рівними; в решті позову відмовлено.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30 липня 2014 року змінено й резолютивну частину рішення викладено в такій редакції: "Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 і ОСОБА_4, визначено, що частка померлого ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 складала Ѕ".

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2015 року у допуску справи до провадження Верховного Суду України відмовлено.

27 квітня 2015 року до Верховного Суду України звернулась

ОСОБА_4 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року та ухвали цього ж суду від 30 березня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а саме статей 15, 16, 20, частини четвертої статті 25 ЦК України і статей 3, 4, 16, 27-31 ЦПК України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального та процесуального права заявниця надала ухвалу Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року і від 11 березня 2015 року.

Колегія суддів вважає, що у допуску справи за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Суд касаційної інстанції, змінюючи резолютивну частину рішення, виходив із того, що ОСОБА_4 не доведено придбання спірної квартири за кошти, отримані нею в результаті продажу спадкового майна, а відтак спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_6 і ОСОБА_4, оскільки вона придбана ними у період їх спільного проживання однією сім'єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними; частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Однак, визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам статті 3, 27-31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності.

Порівняння змісту ухвали Верховного Суду України від 17 лютого 2010 року та ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року і від 11 березня 2015 року із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Зміст зазначених ухвал не свідчить і про неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, оскільки в них не міститься висновок, що судами касаційної інстанції переглядались судові рішення, які перешкоджають подальшому провадженню у справі або які прийняті з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ. При цьому судове рішення суду касаційної інстанції, яке переглядається, не перешкоджає провадженню у справі, спір вирішено відповідно до правил підсудності, визначених у Главі 1 Розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України, та компетентним судом.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року обґрунтованою немає підстав.

Заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2015 року слід повернути, виходячи з наступного.

ОСОБА_4 фактично оскаржує ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2015 року про відмову в допуску справи до провадження Верховного Суду України, однак ця ухвала не відноситься до судових рішень, перегляд яких передбачений пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, тому заява ОСОБА_4 в цій частині підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визначення частки у спільній сумісній власності про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року відмовити.

Заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2015 року повернути заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема