Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив суд скасувати наказ про його звільнення, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та заподіяну йому моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 листопада 2000 року був прийнятий на роботу контролером ВВО ВАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ВАТ «ММК імені Ілліча»). З цього часу займав посади контролера оперативної групи, старшого інспектора відділу фізичної охорони, старшого інспектора цього відділу, старшого інспектора сектора охорони стаціонарних об'єктів та супроводження відділу економічної безпеки, інспектора бюро вивчення конкурентного впливу відділу економічної безпеки. Наказом від 30 січня 2014 року № 49-к його було звільнено з роботи на підставі наказу по підприємству від 01 березня 2013 року № 151 «Про зміну організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча»» у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважав своє звільнення незаконним, оскільки воно не було зумовлене змінами в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників відбулося без запропонування йому усіх вакантних на час звільнення посад та не враховано переважного права залишення на роботі з урахуванням його організаційних та професійних здібностей та якостей, досвід роботи та вклад у роботу управління безпеки. При цьому йому не були запропоновані вакансії у новостворених структурних підрозділах, на які приймались особи, що на той час не були працівниками підприємства. Вказував, що діями відповідача йому була спричинена моральна шкода, оскільки відповідач звільнив його за відсутності для цього правових підстав, у зв'язку із чим просив позов задовольнити.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що у ПАТ «ММК імені Ілліча» відбулися зміни у внутрішній (організаційній) структурі юридичної особи, що потягло за собою скорочення чисельності штатів, у зв'язку із чим дійшов висновку про доведеність факту скорочення штату працівників, оскільки на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва та праці через впровадження власником змін внутрішньої (організаційної) структури. При цьому зазначив, що відповідачем не було допущено порушення положення ст. 42 КЗпП України про переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки структурний підрозділ, у якому працював раніше позивач, було ліквідовано повністю, тому правила цієї норми закону до спірних правовідносин не застосовуються.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 16 листопада 2000 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК ім. Ілліча», де працював на посадах контролера ВВО, контролера оперативної групи, старшого інспектора у відділі фізичної охорони, старшого інспектора сектора охорони стаціонарних об'єктів бюро охорони стаціонарних об'єктів та супроводження відділу економічної безпеки, а з 01 березня 2011 року на підставі наказу від 23 лютого 2011 року № 45к був переведений в Управління безпеки на посаду інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів.

Рішенням Наглядової ради ПАТ «ММК імені Ілліча» від 24 січня 2013 року прийнята пропозиція Дирекції комбінату щодо внесення з 01 лютого 2013 року змін до організаційної структури підприємства.

Рішенням Наглядової ради від 28 лютого 2013 року № 3 затверджена нова організаційна структура товариства.

Згідно з протоколом Наглядової ради від 24 січня 2013 року № 116, з метою удосконалення організаційної структури комбінату, видано наказ № 95 «Про зміни організаційної структури Управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча»

15 лютого 2013 року до наказу від 06 лютого 2013 року № 95 були внесені зміни, згідно з якими виключено п. 1, яким було затверджено організаційну структуру Управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча». В іншій частині цей наказ залишено без зміни.

01 березня 2013 року Генеральним директором ПАТ «ММК імені Ілліча» було видано наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча», згідно з п. 2 якого передбачено ліквідацію Управління безпеки, де працював позивач, а п. 3 вказаного наказу передбачено створення Управління безпеки та контролю з 07 травня 2013 року.

Підпунктом 10.2 цього наказу передбачено оформлення переводів працівників згідно з п. 3.5 за їх згодою.

Згідно з п. п. 10.3 цього наказу працівникам, які не дали згоду на переведення, необхідно запропонувати іншу роботу на комбінаті. У разі відмови від запропонованої роботи організувати у термін до 07 травня їх звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з п. 11 обов'язок ознайомити працівників підлеглих структурних підрозділів під підпис було покладено на директора по безпеці.

На підставі цього наказу фактично відбулася ліквідація Управління безпеки, до складу якого входило сім відділів, та створено новий структурний підрозділ Управління безпеки та контролю у складі п'яти відділів.

19 березня 2013 року ОСОБА_3 було повідомлено про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» та про скасування займаної ним посади інспектора бюро внутрішньої безпеки відділу непрофільних активів Управління безпеки та про те, що він підлягає вивільненню не раніше, ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це.

У працевлаштуванні у порядку переводу у новостворений відділ на посаду спеціаліста бюро внутрішніх розслідувань ОСОБА_3 було відмовлено у зв'язку з відсутністю економічної освіти, яка вимагається за вказаною спеціальністю. Також йому було відмовлено у переводі на посаду керівника начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю та на посаду начальника бюро аналізу діяльності у зв'язку з відсутністю дворічного досвіду роботи на керівних посадах, який вимагався за посадовою інструкцією до вказаних посад.

Від інших, запропонованих йому посад, ОСОБА_3 відмовився, що підтверджується його особистим записом про це та вчиненим підписом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Вживані у цій нормі поняття: "ліквідація", "реорганізація", "перепрофілювання", "банкрутство", "скорочення чисельності або штату працівників" - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться в ст. ст. 80, 104-111 ЦК України, ст. ст. 62-66, 79-92 ГК України, ст. ст. 1-22 Закону України "Про господарські товариства".

Згідно з цими нормами підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи.

Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64 ГК України).

Відтак підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути ліквідація або реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Ліквідація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-65цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Разом з тим зазначених норм закону судами не враховано, не перевірено, чи дійсно на підприємстві мала місце саме ліквідація, а не внутрішня реорганізація ПАТ «ММК імені Ілліча»(шляхом впровадження змін до організаційної структури підприємства), у зв'язку із чим суди дійшли передчасного висновку про законність звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією структурного підрозділу та доведеності факту скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами у структурі підприємства.

При цьому судами також не перевірено дотримання власником вимог ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України при звільненні ОСОБА_3, що є обов'язковою умовою при звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з підстав скорочення чисельності або штату працівників.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 28 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М.Фаловська