АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1887/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Заєць Т.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства завод «Генератор» про встановлення факту наявності трудового стажу у шкідливих умовах праці та зобов'язання видати довідку,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства завод «Генератор» про встановлення факту наявності спеціального трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних у ній записів за період з 05.07.1990 року по 17.04.1995 року та про зобов'язання видати довідку, що підтверджує вказаний трудовий стаж у шкідливих умовах праці.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги неодноразові звернення позивача до ДП Завод «Генератор» з заявами про документальне підтвердження роботи в шкідливих умовах. Також суд не прийняв до уваги те, що відповідач не надав суду письмових доказів, які вимагав позивач на підтвердження своїх позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що у Списку № 2 Постанови Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 року зазначена професія позивача «електромонтажник», і цей Список був чинним на момент роботи позивача.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити; представник відповідача вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заявляючи позовні вимоги про встановлення факту наявності спеціального трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних у ній записів за період з 05.07.1990 року по 17.04.1995 року, позивач посилається на те, що в період з 05.08.1977 року по 17.04.1995 року позивач працював на ДП завод «Генератор». 11.04.2014 року при зверненні з заявою до відповідача щодо належного підтвердження наявності трудового стажу за період роботи 1990-1995 роки у шкідливих умовах праці на державному підприємстві, позивач отримав довідку №41/497 від 11.06.2014 року, яка містить неточну та недостовірну інформацію, а саме: невірно зазначено кількість днів відпустки, аргументація відповідача здійснюється на підставі наказу №51 від 26.10.1994 року, відповідно до якого професії, на яких працював позивач, не дають права на пенсію за віком на пільгових умовах. Наведеними діями порушено право позивача на соціальний захист.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу працював у ДП завод «Генератор», зокрема в період з 05.08.1977 року по 17.10.1977 року, з 06.02.1980 року по 15.06.1988 року позивач працював на посаді налагоджувальника обладнання електровакуумного виробництва, з 05.07.1990 року по 17.04.1995 року - на посаді слюсаря-електромонтажника, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача, а також наказами № 122/к від 11.08.1977 року, № 43 від 11.02.1980 року, № 193 від 25.06.1990 року.

16.05.2013 року ДП завод «Генератор» видав ОСОБА_2 довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якій зазначено, що позивач працював повний робочий день на Київському заводі «Генератор» за період роботи з 15.08.1977 по 17.10.1977 року, з 06.02.1980 по 15.06.1988 року , за професією налагоджувальник обладнання, робота пов'язана із застосуванням надзвичайно високих частот ( НВЧ).

Зазначена професія передбачена списком № 2 розділу ХХХІІ Постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року. Довідка видана на підставі наказів, відомостей на зарплату, архівних документів технологічного процесу, особової картки форми Т-2.

11.04.2014 року та 06.06.2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації на предмет шкідливості виробництва, у якому позивач працював у період 1990-1995 роки , а саме: надати інформацію із колективного договору за 1990-1995 роки по професії «слюсар-електромонтажник», оскільки в цей період часу позивач працював на електромонтажній дільниці цеху №62 і робота була пов'язана з електромонтажем з використанням свинцю, а також налаштуванням готової продукції електромонтажних та радіотехнічних приладів ( генераторів, осцилографів тощо), у тому числі УВЧ, ВЧ, НВЧ. Одержував спеціальне харчування: кефір, сік, а також згідно відпрацьованого часу в цих умовах - 12 днів відпустки за шкідливі умови праці.

11.06.2014 року у довідці № 41/497 відповідач повідомив, що професії, на яких працював ОСОБА_2 на Київському заводі «Генератор», не дають йому права на пенсію за віком на пільгових умовах. Позивач отримував пільги та компенсації: доплату за умови праці в розмірі 4% до тарифної ставки, щорічну додаткову відпустку в розмірі 4 календарних дні. За роботу слюсарем-електромонтажником безкоштовно отримував 0,5 л кефіру та сік.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з додатками до колективного договору на 1988-1990 роки, 1990 рік, 1991 рік, 1994 рік професія «слюсар-електромонтажник» не входила до переліку «Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», а відносилася до професій, робота яких пов'язана з переробкою і застосуванням токсичних речовин в умовах постійного контакту, які дають право на отримання 2 гр. пектину або продуктів, що його замінюють, у вигляді фруктового соку по 300 гр. на зміну, кисломолочних продуктів по 0,5 л.

В матеріалах справи відсутні докази перебування позивача на посаді у період з 05.07.1990 року по 17.04.1995 року, що міститься у Списку № 2, а також відсутні докази, які б підтверджували виконання позивачем робіт, передбачених Списком № 2 виробництв, робіт, професій , посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідає вимогам закону і обставинам справи. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Згідно із статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсію за віком на пільгових умовах мають особи, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливим і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 затверджено «Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Відповідно до п. 3 зазначеного наказу при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до п. 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, у 2 тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що професія, за якою працював позивач у період 1990-1995 років не відноситься до списку № 2 виробництв, цехів, професій та посад зі шкідливими і важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах, а доказів тих обставин, що позивач був постійно зайнятий на роботах, що передбачені Списком № 2, - суду не надано.

Відповідно до списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, професії «електромонтажник», «слюсар-електромонтажник» - відсутні.

Як вбачається з наказу № 51 від 26.10.1994 року виробничого об'єднання «Октава», наказом було затверджено «Перелік виробництв, робіт, професій , посад і показників ВО «Октава» ( завод «Генератор», СКБ «Спектр», ОКБМ «Модуль») з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списках № 1 чи № 2, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року ( а.с. 45-51).

Затверджений даним наказом Перелік охоплював виробництва, роботи, професії та посади цеху № 62, в якому працював позивач ОСОБА_2, проте професія слюсаря-електромонтажника у даному Переліку не зазначена.

У списку № 2, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 року «Про затвердження списків виробництв , цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах» зазначена професія «електромонтажники по кабельних мережах, постійно зайняті на роботах по спайці освинцьованих кабелів і кабелів з поліетиленовими і поліхлорвініловими оболонками».

Проте доказів тих обставин, що ОСОБА_2, працюючи слюсарем-електромонтажником шостого розряду в експериментальному цеху № 62 ОКБМ по виготовленню виробів машинобудування, був постійно зайнятий саме на зазначених роботах, матеріали справи не містять, і під час розгляду справи в апеляційному суді таких доказів також не надано.

Як вбачається з довідки від 29.10.2014 року, за підписом заступника директора ДП Завод «Генератор» з спецтехніки та машинобудування, у період з 05.07.1990 року по 17.04.1995 року ОСОБА_2 виконував такі роботи: 1. Виготовлення деталей та виконання слюсарно-складальних робіт при виготовленні макетів та дослідних зразків обладнання; 2. Електромонтажні роботи при виготовленні та ремонті обладнання: паяння радіоелементів на друкованих платах; в'язка жгутів проводів та їх паяння в корпусах блоків; виконання міжблочного електромонтажу установок. 3. Виконання робіт у складі бригади під керівництвом розробника апаратури з перевірки працездатності, налагодження та випробування виготовленого низьковольтного обладнання ( а.с. 73).

Згідно з додатком № 10 до колективного договору на 1988-1990 роки - слюсарі-монтажники, додатку № 11 до колективного договору на 1990 рік, додатку № 10 до колективного договору на 1991 рік, додатку № 9 до колективного договору на 1994 рік - слюсарі-електромонтажники були зайняті на виробництві Припоїв ПОС-40, ПОС-60 .

Згідно з зазначеними додатками до колективних договорів, робота слюсаря-електромонтажника пов'язана із застосуванням токсичних речовин ( олов'яно-свинцеві припої) і надає право на отримання 2 грамів пектину або продуктів, що його замінюють (фруктовий сік - 300 гр. або 0,5 л. кисломолочних продуктів) на зміну.

Доводи апелянта, що він як електромонтажник, був постійно зайнятий на роботах по спайці освинцьованих кабелів і кабелів з поліетиленовими і поліхлорвініловими оболонками, - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Із роз'яснень, наведених у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 05 травня 2008 року № 62/13/82-08, вбачається, що відповідно до ст. 166 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про охорону праці» право на безоплатне отримання молока або рівноцінних харчових продуктів та лікувально-профілактичного харчування мають працівники, зайняті на роботах із шкідливими умовами праці. Віднесення робіт до категорії зі шкідливими та важкими умовами праці можливе тільки на підставі результатів атестації відповідних робочих місць за умовами праці в Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 року.

Відповідно до п. 4 «Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Наказом № 285 від 14.10.1997 року Київського заводу «Генератор» було затверджено перелік пільг та компенсацій за результатами атестації робочих місць по умовах праці, в якому, зокрема, визначено перелік професій та посад, що дають право на пенсійне забезпечення по Списку № 2. Проте у даному Переліку професія слюсаря-електромонтажника цеху № 62 ОКБМ - відсутня.

Апелянт посилається також на те, що суд належним чином не дослідив підстави надання позивачу у 1991-1995 роках додаткової відпустки тривалістю 12 днів, про що зазначено в його особовій картці. Зазначена тривалість додаткових відпусток є характерною для відпусток, що надаються працівникам за Списком № 2, що апелянт вважає свідченням того, що позивач виконував роботи, які входять до Списку № 2.

Так, відповідно до даних особової картки працівника ОСОБА_2, в 1991 році йому була надана додаткова відпустка, тривалістю 7 робочих днів, у 1992, 1993, 1994 роках - по 12 робочих днів ( а.с. 14). Представник відповідача повідомив, що відповідач не володіє інформацією та наказами про надання позивачу додаткової відпустки, оскільки ОКБМ з 1992 року стало окремою юридичною особою, що входила до складу ВО «Октава», і накази щодо діяльності якої у архівах ДП завод «Генератор» не зберігаються.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає посилання апелянта необґрунтованими, оскільки сама по собі обставина надання додаткової відпустки, тривалістю 12 днів у 1992-1994 роках, за відсутності доказів щодо атестації умов праці позивача, не є доказом того, що у період з 05.07.1990 року по 17.04.1995 року позивач був повний робочий день зайнятий на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, передбачених Списком № 2, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 року.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року було затверджено Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, проте Списком № 2 професія позивача також не передбачена.

Доводи апелянта про наявність підстав визнати його право на призначення пенсії за віком за списком № 2 за характером та шкідливістю виконуваних ним робіт, враховуючи факт надання йому додаткової відпустки тривалістю 12 днів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки предметом позову є не призначення пенсії, а встановлення факту наявності спеціального трудового стажу в шкідливих і важких умовах праці у період з 05.07.1990 року по 17.04.1995 року та про зобов'язання ДП завод «Генератор» видати довідку про підтвердження зазначеного спеціального трудового стажу.

Таким чином, обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вищевказаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду також не встановлено таких обставин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: