Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до територіальної громади смт Лосинівка в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6, про визнання права власності на жилий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно із свідоцтвом про право особистої власності від 17 липня 1960 року, виданого виконавчим комітетом Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, житловий будинок з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Станом на 15 квітня 1991 року у спірному будинку проживали та були зареєстровані позивачі та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року у зв'язку з чим частки позивачів з померлим ОСОБА_7 є рівними, як членів колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/4 частину спірного будинку. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_3 - дружина померлого, ОСОБА_5 - мати померлого, ОСОБА_9 - син померлого та третя особа ОСОБА_6 - дочка померлого, яка у встановленому законом порядку спадщину не прийняла та претензій щодо спадкового майна не має. Позивачі в установлений строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтв про право на спадщину їм відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на належну спадкодавцеві частину будинку.

Ураховуючи наведене, просили визнати право власності за кожним із них на 1/12 частину жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 та за кожним із них на ј частину цього ж будинку як за членами колишнього колгоспного двору.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. по

1/12 частини жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 за кожним. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня

2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання за позивачами права власності на жилий будинок в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року

ОСОБА_8, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачі звернулися до неналежного відповідача, оскільки відповідачем має бути ОСОБА_6, яка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті

ІНФОРМАЦІЯ_2 року батька спадкодавця ОСОБА_8

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 в цілому зареєстровано за колгоспним двором, головою якого був

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Номер житлового будинку змінено з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 у зв'язку з упорядкуванням нумерації будинків Лосинівською селищною радою.

Станом на 15 квітня 1991 року в житловому будинку АДРЕСА_2 з 1980 року проживають

ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, також з 1980 року проживав ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови

від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від

22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСРвизнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 жодних дій передбачених ст. 549 ЦК УРСР не вчинила, а саме на момент смерті спадкодавця не проживала в спірному будинку та в установлений законом шести місячний строк до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася.

Вказані обставини визнані ОСОБА_6 та остання просила заявлений позов задовольнити.

При цьому, згідно довідки Лосинівської селищної ради від 10 лютого 2015 року що на час смерті ОСОБА_8 у будинку АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3- дружина померлого, ОСОБА_5- мати померлого, ОСОБА_4 - син померлого, тобто, позивачі у даній справі.

Крім того, посилання апеляційного суду на те, що відповідачем у даній справі має бути дочка ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_6 не ґрунтуються на законі, оскільки остання спадщину не прийняла, інші спадкоємці за заповітом або за законом відсутні, а відтак належним відповідачем має бути громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, відповідно до них не повно визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 червня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська