Ухвала

іменем україни

05 листопада 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма» до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут», Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма», яке діє через представника Сухарнікова Сергія Олександровича, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арма» (далі - ПрАТ «СК «Арма») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05 вересня 2012 року з вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої був пошкоджений автомобіль Citroen DS 4 THP 150, р.н. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_6, який був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Арма». Позивачем свої договірні зобов'язання перед страхувальником були виконані та виплачено страхове відшкодування у розмірі 14 283,09 грн. Оскільки відповідальність ОСОБА_4 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» (далі - ПрАТ «НФСК «Добробут»), яка є неплатоспроможною, позивач, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідачів солідарно на свою користь матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 14 283,09 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «НФСК «Добробут» на користь ПрАТ «СК «Арма» матеріальну шкоду в розмірі 14 283,09 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПрАТ «СК «Арма», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 14 283,09 грн та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а вказану ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Судами установлено, що 05 вересня 2012 року по вул. Бориспільській у м. Києві відбулася ДТП за участі автомобіля Cerry Tiggo, р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля Citroen DS 4 THP 150, р.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2012 року винним у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_4

Відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «НФСК «Добробут», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ № 1361361 від 26 червня 2012 року.

Внаслідок зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль Citroen DS 4 THP 150, р.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7

ПрАТ «СК «Арма», в якій було застраховано автомобіль Citroen DS 4 THP 150, р.н. НОМЕР_1, виплатило ОСОБА_7 страхове відшкодування у розмірі 14 283,09 грн.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову частково, апеляційний суд вірно погодися з висновком місцевого суду, що відповідальність ОСОБА_4, з вини якого сталася ДТП, застрахована в ПрАТ «НФСК «Добробут» з лімітом відповідальності 50 тис. грн та нульовою франшизою, а тому обов'язок по відшкодуванню шкоди, в даному випадку, покладається на ПрАТ «НФСК «Добробут». Разом з тим, ПрАТ «НФСК «Добробут» не є банкрутом та не ліквідовано, а тому вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Так, за клопотанням позивача співвідповідачами ОСОБА_4 були залучені страхова компаній останнього ПрАТ «НФСК «Добробут» та МТСБУ.

Про наявність правовідносин щодо застрахованої відповідальності ОСОБА_4 у ПрАТ «НФСК «Добробут» зазначено МТСБУ та не спростовано позивачем.

Рішення суду про стягнення на користь позивача з ПрАТ «НФСК «Добробут» страхових сум останнім не оскаржено ні до апеляційного суду, ні до касаційної інстанції.

Підпунктом 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» установлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами, ОСОБА_4, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, сам позивач визнав цей факт.

Таким чином, сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, доводи позивача щодо відсутності підтвердження повідомлення ОСОБА_4 ПрАТ «НФСК «Добробут» про ДТП не можуть бути підставою для скасування ухвали апеляційного суду та для винесення рішення про стягнення цих сум з ОСОБА_4, оскільки ПрАТ «НФСК «Добробут» судові рішення місцевого та апеляційного судів не оскаржувало і в свою чергу доказів на спростування відповідної обставини також не надано.

Встановлено, що апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Наведені у касаційній скарзі доводи ґрунтуються на припущеннях та висновків апеляційного суду не спростовують.

Таким чином, ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому її слід залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арма», яке діє через представника Сухарнікова Сергія Олександровича, відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

Т.О. Писана