АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1844/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Варневич Л.Б.
Провадження № 22-ц/789/94/15 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 р.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Хома М. В., Козак І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»

на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» /надалі «Товариство»/

про визнання договору недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з указаними вимогами до відповідача, посилаючись на те, що 12.08.14 уклала з Товариством договір фінансового лізингу /надалі «Договір»/, за умовами якого лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу - трактор «Джинма 354с», зазначений у п. 3.1 договору, та передати його у користування позивачу (лізингоодержувачу) на строк та на умовах, передбачених Договором.

12.08.14 вона сплатила відповідачу 6900,00 грн. в якості авансового платежу. Однак, як стало їй відомо у подальшому, сплачені нею кошти не є авансовим платежем, а - комісією.

Зазначила, що відповідач не має ліцензії на такий вид діяльності, як фінансовий лізинг, Договір не був нотаріально посвідчений, а тому не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та в силу вимог ст. 220 ЦК України є нікчемним, що не вимагає визнання його недійсним.

Окрім цього, посилається на несправедливі умов Договору, а саме: що договір не містив жодних умов, які б безсумнівно захищали її права та інтереси у разі неотримання нею бажаної послуги і не передбачав жодних гарантій лізингоодержувачу на придбання відповідачем предмету лізингу.

Вбачає в діях відповідача ознаки обману.

На думку позивача, умови Договору щодо комісій в розмірі 10% порушують принцип добросовісності, так як відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі.

Із урахування наведеного позивач просила визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з Товариства на її користь 6 900,00 грн., як понесені нею збитки.

Також просила стягнути моральну шкоду.

Рішенням Кременецького районного суду від 28.10.14. позов задоволено частково. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 000840 з додатками від 12.08.14. Стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 6900,00 грн. та 1000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

19.11.14 Товариство звернулося зі скаргою на рішення суду першої інстанції від 28.10.14 вважаючи, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1

Порушення вбачає в тому, що суд першої інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин у сфері фінансового лізингу положення ст. 799 ЦК України, відповідно до якої договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, адже, відповідно до ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом ЦК України, що регулює лізинг, та законом.

Зазначає, що судом зроблено хибний висновок, щодо дисбалансу прав та обов'язків у Договорі, оскільки, проаналізувавши його умови, стає зрозумілим, що у даному випадку немає вказаного дисбалансу прав сторін, так як у договорі не має обов'язків лізингоодержувача, які спричинили чи могли б спричинити шкоду останньому.

Указує, що тлумачення суду стосовно того, що позивач не мала реальної можливості ознайомитись з умовами договору не підкріплюються жодними належними і допустимими доказами.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем душевних страждань.

У суді позивач скаргу не визнала та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши учасника судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

Встановлено, що 12.08.14 між Товариством та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 000840, предметом якого є трактор «Джинма 354с» (Дордаток №3).

За умовами Договору лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу, зазначений у п. 3.1 договору, вартістю 69000,00 грн. та передати його у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених Договором.

Додатком № 1 до Договору погоджено сторонами графік сплати першого лізингового платежу, де зазначено вартість предмета лізингу -69000,00 грн., відсоток платежів - 50 %, сума виплат - 34500,00 грн. щомісячний платіж - 2875,00 грн., комісія за організацію (10%) - 6900, 00 грн. грн., комісія за передачу ( 3%) - 2070,00 грн. та періоди сплати коштів.

У додатку № 2 до Договору сторонами узгоджено графік сплати другого лізингового платежу, де окрім зазначених величин вартості предмета лізингу 69000 грн., визначено авансовий платіж - 50%, суму лізингу - 34500,00 грн., викупну вартість 1035,00 грн., відсоткову ставку - 12,50 %, комісію - 5%, період лізингу - 60 місяців та щомісячний платіж -866,72 грн. Окрім цього визначено порядок відвантаження транспортного засобу після сплати авансового платежу в розмірі 34500,00 грн. та та комісії за передачу предмету лізингу в розмірі 2070,00 грн.

Згідно із квитанцією № 0.0.287377629.1 від 12.08.14 ОСОБА_1 в якості реєстраційного платежу сплатила 6900,00 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України зазначене не врахував та, визнаючи договір нікчемним, оскільки він нотаріально не посвідчений, виходив з положень ст. 799 ЦК України, відповідно до якої договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, а тому він є передчасним до правовідносин, що виникають із договору лізингу, застосована бути не може, оскільки, незважаючи на схожість цих відносин, законодавством вони розділені, як такі, що мають окреме регулювання.

Спірні правовідносини регулює спеціальний закон - Закон України «Про фінансовий лізинг».

Тобто, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, в силу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України, не є обов'язковим.

Тому, оспорюване рішення в цій частині є незаконним і підлягає до скасування, так як судом першої інстанції невірно застосовані норми матеріального права.

Також, не можна погодитись з висновком суду щодо обов'язкової наявності у договорі лізингу умови, яка вказує у кого саме буде придбано товар для лізингоодержувача, оскільки така умова не є істотною для договорів фінансового лізингу та не вимагається законодавством.

Лізингодавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. У визначеннях договору фінансового лізингу зазначено, що продавець означає юридичну чи фізичну особу - суб'єкта підприємницької діяльності, найменування, адресу та реквізити якої зазначено в акті приймання-передачі предмета лізингу, який є предметом даного договору. Крім того, лізиногодавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від лізингоодержувача залежить коли саме товар буде придбано, де саме забажає отримати товар тощо.

Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, та лише тоді передати його у право користування та розпорядження лізингоодержувачу.

Також, невірним є висновок суду про відсутність у договорі конкретних визначень та розмірів лізингових платежів як підстави для визнання його недійсним, оскільки ст. 8 Договору чітко визначено поняття «Лізингові платежі» та вказані відповідні конкретні формули, на підставах яких були враховані суми платежів. Крім того, відповідно до п. 8.1, 8.2 ст. 8 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №№ 1, 2 до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Суд першої інстанції посилався у своєму рішенні на вказані додатки, однак зробив висновок про відсутність у них інформації щодо умов лізингових платежів та графіку внесення усіх необхідних коштів, що не відповідає дійсності.

Договором фінансового лізингу передбачено в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця, та передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу.

Отже, суд першої інстанції всупереч ст.ст. 212-214 ЦПК України не дослідив умови спірного договору, не встановив суть спірних правовідносин та фактичні обставини справи, а також норму права, яка регулює спірні правовідносини, не застосував, та прийшов до хибного висновку про визнання договору нікчемним.

Не заслуговують на увагу доводи позивач про обман при укладенні договору, що і спростував суд першої інстанції, оскільки позивачем власноручно підписаний Договір зі всіма додатками й відсутні докази щодо обману зі сторони відповідача.

Статтями 3, 6, 627 ЦК України передбачено свободу договору, а саме: вільність в укладенні договору, у виборі контрагента та визначенні його умов з врахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач своїм підписом на Договорі та його додатках погодилася із його умовами, що спростовує її твердження про обман зі сторони відповідача, необізнаність з умовами Договору і тому подібне.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права й, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 за безпідставністю заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скаргу.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ю.Й. Демкович