АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 688/1011/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1506/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

при секретарі : Гриньовій А.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/1011/15ц за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на заочне рішення Шепетівського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "ПриватБанк", звертаючись до суду з позовом вказувало, що 26 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір, за яким останній отримав 12047,70 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення 25 лютого 2011 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав. Однак відповідач взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту належним чином не виконував у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 4 березня 2015 рокув розмірі 28715,56 доларів США. Тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором № HMAWAA000047925 від 26 лютого 2008 року в розмірі 28715,56 доларів США, що еквівалентно682568 грн. 97 коп.

Заочним рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору, яка виникла станом на 4 березня 2015 року : заборгованість за кредитом в сумі в сумі 9731,62 доларів США, заборгованість процентам - 1406,60 доларів США, заборгованість по комісії 185, 44 доларів США, а всього 11323,66 доларів США, що еквівалентно 269163 грн. 39 коп. та пеню в сумі 190332 грн. 09 коп., штраф (фіксована частина) -250 грн., штраф (процента складова) -13237 грн. 77 коп. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2521 грн. 26 коп. витрати, пов'язані з подачею оголошення про виклик відповідача до суду в сумі 476 грн. 10 коп., а всього 2997 грн.36 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" просить змінити вказане рішення суду, скасувавши в частині зменшення пені та штрафу, в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по пені та штрафу в повному обсязі, в решті рішення залишити без змін, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що при вирішенні спору суд безпідставно _________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 провадження № 22-ц/792/1506/15

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 19, 27

не взяв до уваги, що при укладенні кредитного договору сторони погодили всі умови договору, якими, зокрема, передбачено і відповідальність за неналежне виконання його умов. Тобто, сторони передбачили розміру неустойки самим договором та не змінювали ці умови. Зазначає, що суд невірно застосував до спірних правовідносин ч. 3 ст. 551 ЦК України. На думку апелянта, суду помилково застосував вказане положення, оскільки вказана стаття передбачає поняття - розмір збитків. Також, вважає невірним порівняння поняття розміру неустойки із розміру кредиту. Крім того, зазначає, що суд необґрунтовано

зменшив розмір неустойки саме до 8007 доларів США. Апелянт також вказує, що при вирішенні спору не належним чином дослідив питання щодо тяжкого матеріального стану відповідача і прийшов до помилкового висновку про доведеність вказаної обставини.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № HMAWAA000047925, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в загальному розмірі 12059,67 доларів США, який складається : частина кредиту в сумі 10646,11 доларів США для придбання позичальником автомобіля, частина кредиту в сумі 1193,88 долари США для сплати першочергових страхових платежів по договору для метою сплати коштів за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі, частину кредиту в сумі 212,92 доларів США для сплати винагороди за надання фінансового інструменту. Кредит надається терміном на три роки з кінцевим поверненням - 25 лютого 2011 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,28% річних. Погашення кредиту у вигляді заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування кредитом здійснюється шляхом внесення позичальником банку щомісячних платежів в період з 24 по 28 число кожного місяця в сумі 427,24 доларів США. (п.п. 17.1.1, 17.1.2, 17.1.3, 17.1.5, 17.1.6, 17.1.9, 17.8 договору).

Крім того з метою виконання позичальником зобовязань за п. 3.4. кредитного договору відкривається кредитна лінія в розмірі 3581,65 долар США для сплати чергових страхових платежів. (п.17.1.7).

З метою забезпечення зобовязань за цим договором позичальник передав в заставу банку автомобіль марки BMW 520 (п. 17.9 договору).

Також сторони між собою визначили, що для цілей договору подія дефолту вважається в разі затримання позичальником сплати частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення заборгованості більш як на 10% суми наданого кредиту, несплату позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми наданого кредиту. Якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт позичальник не усуне подію дефолту він зобовязаний повернути суму кредиту в повному обсязі, виплатити винагороду, проценти за користування кредитом та інші грошові зобовязання за договором у повному обсязі, а банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, застосувати будь-яких інший спосіб захисту свого права, дозволений законодавством України (п.п.12.1, 12.2.5, 12.2.6 договору).

У випадку порушення позичальником зобовязань, передбачених п.п. 6.2.2, 6.2.3, 6.2.4. договору щодо сплати винагороди, процентів, повернення основної суми кредиту позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки (п.п. 14.2, 14.3 договору).

При порушенні позичальником будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання, штраф сплачується в гривневому еквіваленті.

Банк свої зобовязання кредитним договором виконав і видав відповідачу кредит, як це видно з розрахунку, в розмірі 12047,70 доларів США.

Однак ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором з грудня 2008 року належним чином не виконував, внаслідок чого в нього станом на 4 березня 2015 року виникла заборгованість по вищевказаному кредитно-заставному договору в розмірі 11323,66 доларів США: з яких 9731,62 долар США заборгованість за тілом кредиту, 1406,6 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 185,44 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Також банком позичальнику за невиконання своїх зобовязань за договором було нараховано пеню в розмірі 16014, 48 доларів США, що еквівалентно по курсу на час подання позову 380 664 грн.

Вказані обставини підтверджуються кредитно-заставним договором, розрахунком заборгованості та іншими матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 цього ж Кодексу и позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору, відшкодування збитків, сплата неустойки.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України , штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторі у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України).

Врахувавши наведені обставини справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог банку.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно застосував при вирішення спору норми ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, зменшивши розмір пені, не звернув увагу, що розмір неустойки може бути зменшений лише за одночасної наявності обох умов, вказаних в ст. 551 Цивільного кодексу України слід відхилити, оскільки таке тлумачення позивачем вказаної норми Кодексу є невірним.

За правилами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи.

З диспозиції ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України не вбачається, що законодавець визначив обовязковими умовами зменшення неустойки лише в сукупності значне перевищення розміру збитків за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Словосполучення в ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України «якщо він значно перевищує розмір збитків» виділено комами перед словосполученням «та за наявності інших обставин, які мають істотне значення», а отже за своїм змістом можуть застосовуватись як норми права окремо один від одного при вирішенні спору між сторонами.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки.

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 3 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), прийнятою за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім тогоу відповідності до ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Як вбачається з кредитно-заставного договору, термін закінчення основного зобовязання за договором 25 лютого 2011 року, свої зобовязання за договором позичальник належним чином перестав виконувати з грудня 2008 року. В забезпечення виконання зобовязання за договором позичальник передав банку в заставу автомобіль, однак, після того як, у встановлений договором строк, позичальник перестав виконувати умови договору щодо повернення кредитних коштів та відсотків за їх користування ПАТ "Правекс-Банк" протягом тривалого часу з грудня 2008 року та після закінчення строку дії основного договору ніяких заходів щодо примусового стягнення з позичальника заборгованості не приймав, стягнення на предмет застави, яким був автомобіль, не звертав і лише в березні 2015 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Таким чином позивач протягом тривалого часу не вживав заходів щодо зменшення розміру своїх збитків, завданих порушенням зобовязання, чим фактично сприяв збільшенню розміру неустойки та нарахував пеню, яка значно перевищує розмір заборгованості.

Виходячи з наведених обставин справи, норм чинного законодавства суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно в розумінні обставин, визначених ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача майже до розміру заборгованості по тілу кредиту.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно визначив розмір штрафу в процентному відношенню саме від заборгованості по тілу кредиту та процентах, оскільки п. 14.9 кредитно-заставного договору передбачено штраф в розмірі 5% від невиконаного зобовязання, а самим зобовязанням по договору є сплата тіла кредиту та процентів за його користування. До цього зобовязання не входить пеня, яка нарахована банком за невиконання зобовязання, яка по своїй правовій природі теж є штрафною санкцією, на яку не може бути нараховано іншу штрафну санкцію у вигляді штрафу.

Доводи апеляційної скарги в цій частині суперечать нормам чинного законодавства, не відповідають умовам договору, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді: (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко