У Х В А Л А

іменем україни

11 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т. П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору відчуження автомобіля та визнання права власності на Ѕ частини автомобіля, за касаційною скаргою ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що у період її шлюбу з ОСОБА_4 було придбано автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter», 2000 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2. На підставі довідки-рахунку від 07 серпня 2013 року без її згоди ОСОБА_4 автомобіль було відчужено ОСОБА_5

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати недійсним договір відчуження вказаного автомобіля та поділити спільне майно, визнавши за нею право власності на Ѕ частини зазначеного автомобіля.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини автомобіля марки «Mercedes Benz Sprinter», 2000 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визнаючи за позивачем право власності на Ѕ частини спірного автомобіля, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки вказаний автомобіль було придбано під час шлюбу і за спільні кошти подружжя, то в силу вимог ст. ст. 60, 61, 63 СК України таке майно має правовий режим спільного сумісного майна подружжя, право на Ѕ частини якого має позивач.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним договору відчуження спірного автомобіля, суд виходив із того, що позивач не зазначила підстави визнання вказаного правочину недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки позивач не була стороною оспорюваного договору, то її право не підлягає захисту шляхом задоволення позову з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Захист права позивача за наявності підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову. Проте з позовом про витребування майна від ОСОБА_5 позивач не зверталася.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 08 серпня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2013 року розірвано.

Із листів начальника Центру надання послуг, пов'язаних із використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бориспіль та Бориспільського району при УДАІ ГУМВС України в Київській області від 18 січня та 06 вересня 2014 року вбачається, що 07 жовтня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку КІМ 997794, виданої ПП «Джекпот 777», був зареєстрований автомобіль марки «Mercedes Benz Sprinter», 2000 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

07 серпня 2013 року вказаний автомобіль на підставі довідки-рахунку ДПІ 917216 був перереєстрований на ім'я ОСОБА_5 (а. с. 9, 10).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що своєї згоди на відчуження спірного автомобіля ОСОБА_5 не давала. Оскільки такий правочин суперечить закону та порушує її права на частку майна у спільній сумісній власності подружжя, він підлягає визнанню недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

З огляду на таке довідка-рахунок є документом, який підтверджує укладення правочину щодо переходу права власності на автомобіль та тягне за собою зміну його власника.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову у зв'язку із неправильністю обраного позивачем способу захисту, на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України апеляційний суд на вказані норми права уваги не звернув та не врахував, що оскаржений позивачкою правочин укладений на підставі довідки-рахунку, належної оцінки такій довідці не надав, відповідність її встановленій законом формі не перевірив, не з'ясував правової природи правочину, на виконання якого було видано таку довідку-рахунок, обставин, пов'язаних зі встановленням часу придбання спірного автомобіля не встановив та не врахував, що докази про надання позивачем дозволу на відчуження автомобіля у справі відсутні.

Від з'ясування зазначених обставин залежить можливість визнання недійсним такого правочину, правильність визначення правового режиму спірного майна та вирішення позову в обраний позивачем спосіб.

Не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, не з'ясувавши всіх фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про неналежність обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Порушення апеляційним судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко