АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 14 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року позивач ОСОБА_3звернулася до суду із заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що 18 вересня 2004 року вони уклала шлюб з відповідачем, який розірвано рішенням Марганецького міського суду від 04 вересня 2014 року.

За час шлюбу ними було придбано майно, яке є їх спільним майном. Оскільки шлюб розірвано, просила поділити спільне майно подружжя та виділити їй, позивачу, спальний набір «АНТЕРІЯ» вартістю 6 750 грн., спальню дитячу, вартістю 2 684 грн., матрац- вартістю 500 грн., пилосос САМСУНГ, вартістю 833 грн., телевізор ФІЛІПС, вартістю 6 271 грн., на загальну суму 17038 грн.

Виділити відповідачу, холодильник «Пазис 139», вартістю 1900 грн., комп'ютер- 5600 грн., спальний куток «СКІФ»- 4077 грн., ДВД- 639 грн., газову поверхню Фагор вартістю- 850 грн., набір меблів « ОПТІМА» ціною 1551 грн., мікрохвильову плитку- 863 грн., духовку « АРДО»- 1299 грн., прихожу- 2 800 грн., всього на суму - 19 579 грн. Стягнути з відповідача на її користь різницю в сумі 2541,00 грн. та витрати понесені в період шлюбу на поліпшення квартири відповідача в сумі - 43662,50 грн.

Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, що складаються з витрат на проведення оцінки в сумі 1000,00 грн. та судовий збір.

Відповідач позов визнав частково, вказував, що вказане майно придбано сторонами під час шлюбу, заперечував проти визначеної суб'єктом оціночної діяльності вартості зробленого ремонту в квартирі та позовних вимог в цій частині.

Рішенням суду І інстанції позов задоволено частково. Розділено майно та виділено позивачу спальний набір «АНТЕРІЯ» вартістю 6 750 грн., спальню дитячу, вартістю 2 684 грн., матрац, вартістю 500 грн., пилосос САМСУНГ, вартістю 833 грн, телевізор ФІЛІПС, вартістю 6 271 грн., духовку «АРДО», вартістю 1299 грн.- на загальну суму 18 337 гривень.

Виділено відповідачу холодильник «Пазис 139», вартістю 1900 грн.; комп'ютер, вартістю 5600 грн; спальний куток «СКІФ», вартістю 4077 грн; ДВД, вартістю 639 грн; газову поверхню Фагор, вартістю 850 грн; набір меблів « ОПТІМА», вартістю 1551 грн; мікрохвильову плитку, вартістю 863 грн; прихожу, вартістю 2 800 грн.,- на загальну суму 18 280 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі - 57 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати понесені у період шлюбу на поліпшення квартири, що належить відповідачу в сумі - 43662, 50 грн. судові витрати пов'язані з проведенням оцінки вартості майна у сумі 1000 гривень, судовий збір у розмірі 335 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 285 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому у шлюбі з 18 вересня 2004 року, який розірвано рішенням Марганецького міського суду від 04 вересня 2014 року.

За час шлюбу сторони придбали спальний набір «АНТЕРІЯ», спальню дитячу, матрац, телевізор ФІЛІПС, холодильник «Пазис 139», комп'ютер, спальний куток «СКІФ», ДВД, газову поверхню Фагор, набір меблів « ОПТІМА», мікрохвильову плитку, духовку «АРДО», прихожу.

Крім того, в квартирі, що належить відповідачу і де проживала сім'я сторін, зроблено поліпшення: встановлено автономне опалення, вхідні дверері, пластикові вікна. За висновком суб'єкта оціночної діяльності від 10 листопада 2014 року, вартість ремонту складає 87325 гривень.

Задовольняючи вимоги, суд послався на узгодженість оцінки майна сторонами, стягнув з відповідача на користь позивача ? частину витрат на ремонтні роботи та зазначив, що, не визнаючи висновок за №350/14 від 10 листопада 2014 року, зроблений суб'єктом підприємницької діяльності про вартість ремонтних робіт, відповідач не реалізував право на призначення товарознавчої експертизи, хоча судом було роз'яснено таке право.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом положень ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

В заяві стосовно поліпшень в квартирі позивач посилалась як на правову підставу заявлених вимог на ст.ст 1212 та 1213 ЦК України при цьому зазначала про спільність витраченого подружнього майна на проведений ремонт.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 Сімейного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст. 70 СК України).

Пунктом 22. Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділити спільного майна подружжя» роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Як слідує із матеріалів справи суд погодився з заявами сторін про розгляд справи без їх участі( а.с.129-130), в заяві відповідач зазначав, що позов він не визнає. В запереченнях на позов(а.с.39-42) відповідач зазначив іншу вартість спірного майна, що свідчить про відсутність узгодженості з цього питання у сторін.

Частина 4 статті 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Статтями 59, 60 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

В скарзі апелянт зазначає, що він просив про призначення експертизи, суд розділив майно однак не визначив вартість з урахуванням ступеню його зносу на час розгляду справи. Оскільки питання вартості майна є спірним, висновок експертизи є доказом що грунтується на вимогах ст.ст. 59, 60 ЦПК України.

Частина 4 статті 10 ЦПК України зобов'язує суд сприяти: всебічному і повному з'ясуванню щодо обставин спору; роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про вчинення або не вчинення процесуальних дій, здійсненню їх прав у випадках, що встановлені цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

У порушення вимог ст. 213 ЦПК України суд на зазначені положення закону та обставини справи належної уваги не звернув, не встановив фактичні обставини по справі, не уточнив правові підстави заявленого позову в частині проведених поліпшень в квартирі, належно не визначив вартість спірного майна та поліпшень, не роз'яснив сторонам право на надання доказів шляхом проведення товарознавчої та будівельної експертиз для встановлення вартості майна, проведених ремонтних робіт. За вказаних обставин судове рішення підлягає скасуванню, як ухвалене передчасно, з відмовою в позовних вимогах.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково. Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 29 січня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - скасувати , в позові- відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.