Справа № 603/86/15-ц
Провадження №2/603/42/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

при секретарі Бішко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Монастириського районного суду Тернопільської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 20 кв.м. під літерою «А», Сарай «Б», Сарай (Стодола) «В», Ворота №2, Огорожа №1.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно до якого входить житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1.

Також в позовних вимогах вказує, що житловий будинок з надвірними будівлями належав до суспільної групи колгоспний двір.

Позивач вважає що саме він повинен успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки являється спадкоємцем за заповітом оскільки протягом шести місяців після смерті спадкодавця подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та було заведено спадкову справу №55981213.

Як зазначив позивач, 30.01.2015 року він звернувся до державної нотаріальної контори для оформлення спадщини на вказане майно, яке залишилось після смерті спадкодавця, однак йому було відмовлено оскільки виявилось, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння.

Представник позивача, позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник Лядської сільської ради в судове засідання не з'явився суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов вимоги сільська рада визнає повністю.

З огляду на те, що учасники процесу про час і місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, тому зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд визнав неявку позивача, представника відповідача такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних у справі доказів та приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення виходячи із наступного.

Статтею 346 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Краснопуща Бережанського району Тернопільської області, у віці 73 років помер ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 08.04.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Ще за життя ОСОБА_2 належав житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №133 від 14.04.2014 року, виданою виконкомом Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, випискою з будинкової книги №6 Лядської сільської Ради народних депутатів за особовим рахунком НОМЕР_2.

Згідно заповіту, складеного 21.03.2014 року (а.с.12), ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповів усе майно, що буде належати йому на день смерті де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що за законом матиме право заповів ОСОБА_1, а тому позивач по справі - ОСОБА_1, має право на спадкування згідно заповіту після смерті ОСОБА_2

Як убачається із виписки з будинкової книги №6 Лядської сільської ради житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами в с.Бобрівники належить до суспільної групи колгоспний двір, що складався з одного члена, зокрема ОСОБА_2, який був головою двору.

З довідки №34 від 30.01.2015 року, виданої виконкомом Лядської сільської ради Монастириського району Тернопільської області вбачається, що в домогосподарстві по АДРЕСА_1 був зареєстрований і проживав ОСОБА_2

Як слідує із листа державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 з підстав того, що відсутній правовстановлюючий документ на будинковолодіння.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому у положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно технічного паспорта, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1, був побудований в 1965 році.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2, так як у встановлений законом строк звернувся з заявою до Монастириської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві, а отже, він, як спадкоємець за заповітом має право на житловий будинок з надвірними будівлями.

З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, тому є підстави визнати за ним право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд приходить до висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останнього на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, відповідач позов визнає повністю.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 1218, 1222, 1223, 1268 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на:

- житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, до якого входить: одноповерховий житловий будинок загальною площею 45,2 кв.м., житловою площею 20 кв.м. під літерою «А», Сарай «Б», Сарай (Стодола) «В», Ворота №2, Огорожа №1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян