Справа № 363/4676/14 Головуючий у І інстанції Підкурганний В.В.
Провадження № 22-ц/780/2062/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом, який мотивувало наступним:

25 квітня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 24, за яким останній отримав кредит у розмірі 17 953,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 14,5 % річних з терміном повернення - до 24 квітня 2015 року. Того ж дня між сторонами був укладений договір застави майна № 54, згідно з умовами якого предметом застави є автомобіль Mitsubishi Lancer, легковий седан, 2008 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований вишгородським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Київській області 24 квітня 2008 року. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 2 505,58 доларів США, що дорівнює в еквіваленті НБУ 39 763,55 грн., з них: залишок по кредиту 913,00 доларів США, що еквівалентно 14489,31 грн., прострочені платежі 1561,09 доларів США, що еквівалентно 24774,49 грн., пеня за прострочені платежі 31,49 доларів США, що еквівалентно 499,74 грн. З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження - спірний автомобіль, надати право обтяжувачу зняти авто з обліку в органах ДАІ України, укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу з іншою особою-покупцем, за вартістю, що буде визначена шляхом проведення незалежної експертної оцінки з дотриманням положень ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та не нижчою за середньо ринкову вартість автомобіля на момент його продажу, а також стягнути з відповідача на користь банку судові витрати у розмірі 436,99 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтував скаргу тим, що судом невірно визначено розмір заборгованості за кредитом. Зазначає, що судом не взято до уваги ту обставину, що заборгованість виникла лише після того як відповідач тяжко захворів. Дружина відповідача, що є третьою особою по справі, повідомляла про це банк, той обіцяв провести реструктуризацію, однак в порушення досягнутої усної домовленості звернувся в суд з даним позовом. Оскільки суд не взяв до уваги вказані обставини, позивач вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на обставинах справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що відповідач не здійснює у відповідності до встановленого укладеним між сторонами кредитним договором графіку погашення отриманого кредиту, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед банком.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилався на те, що позивачем невірно визначено розмір заборгованості за кредитом. В той же час жодного обґрунтованого заперечення проти наданого банком розрахунку та підтверджуючих його документів щодо руху коштів за кредитом відповідач не надав. Фактично твердження відповідача є голослівними та нічим не підтвердженими. За таких умов колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позиції відповідача, відтак вона не може бути прийнята судом.

Відповідно до вимог статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно частини 1 статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до вимог частини 1 та 3 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

З урахуванням наведених норм та зважаючи на наявність простроченої заборгованості за кредитом, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет застави. При цьому зазначений позивачем спосіб звернення відповідає вимогам чинного законодавства України. З наведеними висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду. При цьому колегія критично відноситься до посилань відповідача на незаконність дій банку, який не здійснив реструктуризацію заборгованості на прохання відповідача.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона зобов'язана дійти в межах своїх прав відповідно до положень закону та прийнятих на себе зобов'язань. Зміна умов існуючого зобов'язання боржника - це право, а не обов'язок кредитора, якщо інше прямо не передбачено законом або договором. В даному випадку обов'язку банку провести реструктуризацію заборгованості за кредитом ні закон, ні укладений між сторонами договір не встановлює. Як було встановлено в ході розгляду, сторони вели перемови з цього приводу, однак остаточної домовленості не досягли, угоду з цього приводу не укладали. За таких умов посилання відповідача на обов'язок банку здійснити реструктуризацію не відповідають обставинам справи, відтак не можуть бути прийнятими судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді