Справа № 307/3028/14-ц
Провадження № 2/307/98/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі

головуючого: судді Ляшко С.М.

при секретарі: Пальонна М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати.

В своєму позові позивач просить суд стягнути із приватного підприємця ОСОБА_2, на його користь не виплачену йому заробітну плату у сумі 2150 гривень, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, збитки за час невиплати заробітної плати з урахуванням індексу .

Свої вимоги мотивує тим, що він працював у приватного підприємця ОСОБА_2 за трудовим договором, укладеним між ним та вищеуказаним підприємцем та зареєстрованим Тячівським РЦЗ за № від 01.10.2013 р., у період з 01 жовтня 2013 року по 31 березня 2014 року. Звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням з 31 березня 2014 року.

На день його звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена йому заробітна плата за період часу за березень 2014 року у сумі- 1300,00 гривень та компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі - 650,00 гривень. Відмову виплатити йому усі кошти, які слід було виплатити на день звільнення з роботи, відповідач обґрунтував відсутністю грошових коштів, на неодноразові його звернення, в тому числі письмові, не реагував.

Дії відповідача є незаконними, так як згідно з вимогами ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 116 КзПП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства чи установи, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КзПП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 95 КзПП України, також передбачено виплату з урахуванням індексації. Згідно із вимогами п.п. 5,8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КзПП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно із вимогами ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені ні пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунки. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Згідно із вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

З наведених норм чинного цивільного законодавства України та фактичних обставин випливає наступне. Він має право на отримання невиплаченої йому заробітної плати на день свого звільнення та стягнення збитків з урахуванням індексу інфляції з вини відповідача - приватного підприємця ОСОБА_2 не отримав свою заробітну плату за період часу за березень 2014 року у сумі- 1300,00 гривень та компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі- 650,00 гривень.

Також він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати, які прохає стягнути з відповідача. Його право на отримання заробітної плати у встановлені законом строки, на компенсацію збитків за час невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції, компенсації за затримку з виплати заробітної плати, порушено відповідачем, а тому підлягає захисту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позовної заяви заперечував та просить суд в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних міркувань.

В судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1та приватним підприємцем ОСОБА_2 укладений трудовий договір згідно якого ОСОБА_1 працював у ОСОБА_2 з 01.10.2013 року по 31.03.2014 року торговим представником.

31 березня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням.

Згідно розрахункової відомості №0003, платіжна відомість №0003/4 за березень місяц 2014 року ОСОБА_1 отримав 1147 грнивень 16 копійок.

Згідно розписки ОСОБА_1 від 09.04.2014 року написаної ним власноручно він є колишній працівник ФОП ОСОБА_2 та засвідчує цією розпискою своїм підписом про те, що не має і не буде мати в подальшому ні матеріальних ні моральних притензій як до ФОП ОСОБА_2 так і до його працівників і посадових осіб.

Листок не працездатності поданий позивачем до суду 23 січня 2015 року, суд до уваги не бере, так як позивач не надав доказів, що він данним листком не працездатності звертався до відповідача.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підставі яких би суд міг позов задоволити.

Приймаючи до уваги наведене суд вважає, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та збитків за час не виплаченої заробітної плати з урахуванням індексу - відмовити.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 60, 209, 213-215, ЦПК України, ст.ст.47, 83, 95, 115-117 КЗпП України, ст. 24 ЗУ «Про відпустки», ст.ст. 1, 21, 30, 33, 34 ЗУ «Про оплату праці», суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та збитків за час не виплаченої заробітної плати з урахуванням індексу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Тячівського

районного суду: С.М. Ляшко