Справа № 372/2592/15-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/6782/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 15.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_2, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 про визнання недійсним розпорядження та державних актів на право власності на землю,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» із позовом про визнання недійсним розпорядження та державних актів на право власності на землю. Позов обґрунтовував тим, що розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 07 квітня 2008 року вилучено з постійного користування земельні ділянки ДП «Київське лісове господарство» загальною площею 26,73 га., змінено їх цільове призначення, затверджено проект землеустрою та передано їх у власність 27 громадянам на території Старобезрадічівської сільської ради Обухівського району для ведення особистого селянського господарства. В подальшому частина землевласників відчужила отримані земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Виявлено, що за результатами розгляду заяв громадян про отримання безоплатно у власність земельних ділянок головою Київської обласної державної адміністрації видано листи-дозволи про надання згоди на розроблення проекту землеустрою замість розпорядження, як передбачено законодавством. Крім того, Київська обласна державна адміністрація розпорядилася землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищує 1 га., що свідчить про перевищення нею передбачених законом повноважень. Просив визнати недійсними розпорядження Київської обласної державної адміністрації, державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, витребувати з їх володіння на користь держави в особі Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» спірні земельні ділянки.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду представнику третьої особи ОСОБА_14 відмовлено.

Третя особа ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року та задовольнити заяву про залишення без розгляду позову прокурора. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції, проте позивачем таких документів не надано, і наявність підстав для представництва прокурором не обґрунтована. Некоректним і помилковим вважала застосування судом норм Конституції України, ЦПК України, рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року без урахування спеціальних процесуальних норм, які безпосередньо врегульовують відносини щодо представництва органами прокуратури інтересів держави в особі органів державної влади, зокрема Кабінету Міністрів України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що прокурор належно, із урахуванням вимог чинного законодавства, звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» та обґрунтував підстави для звернення із даним позовом.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України в редакції, чинній на час пред'явлення позову, з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», чинної на момент звернення із даним позовом, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що у червні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Київське лісове господарство».

Таким чином, повноваження прокурора по представництву інтересів держави, в даному випадку в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Київське лісове господарство» визначені ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 121 Конституції України, ч. 2 ст. 45 ЦПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що прокурор при подачі позову зазначив, що інтереси держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Київське лісове господарство» порушуються через незаконність розпоряджень та вилучень із постійного користування державного підприємства спірних земельних ділянок, що виразилось у порушенні вимог чинного законодавства відповідачами, а тому у відповідності до ст. 45 ЦПК України прокурор має право в межах своїх повноважень представляти інтереси держави у суді.

Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи міститься лист прокуратури Київської області із посиланням на наказ Генерального прокурора України від 28 травня 2015 року № 6гн «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень» (а. с. 65). Пунктом 6.4 даного наказу передбачено, що позови в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та інших органів центральної влади пред'являються Генеральною прокуратурою України та прокуратурами обласного рівня.

Відтак доводи апеляційної скарги щодо безпідставності звернення прокурора в інтересах державного органу та юридичної особи, які могли самостійно звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства з приводу вирішення спору про користування земельною ділянкою, та необхідності залишення позовної заяви на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207 ЦПК України є необґрунтованими та безпідставними.

Наявність цивільної процесуальної дієздатності у юридичної особи не є головним критерієм, який визначає підстави звернення прокурора в інтересах держави.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що ст. ст. 6, 7, 13 та 143 Конституції України не врегульовують відносини, питання щодо яких вирішувалось судом першої інстанції, оскільки вони зазначені судом в контексті цитування рішення Конституційного суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.