Справа № 712/2-7442/2011
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Марининець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу голови товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Тканини» ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгорода» про визнання права власності на підвальні приміщення,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказував на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2004 року, посвідченого нотаріально. Одночасно з квартирою колишні власники передали йому у власність підвальні приміщення загальною площею 72,3 кв.м., які вказані на схематичному плані поверхів будівлі, як позначені 1-1 та 1-3, що були закріплені за вказаною квартирою, на які він разом з квартирою набув права власності.

Посилаючись на те, що його право власності на зазначені підвальні приміщення не визнається відповідачем, який відмовляється оформити належним чином (із внесенням цих відомостей до Реєстру) його право власності на вказані підвальні приміщення, мотивуючи це тим, що такі знаходяться у користуванні власників квартири НОМЕР_1, а не у їх власності, що на думку позивача суперечить Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенню про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу та рішенню Конституційного Суду України від 02.03.2004 року в справі №1-2/2004, а тому просив визнати за ним право власності на підвальні приміщення загальною площею 72,3 кв.м., вказані на схематичному плані як поз.1-1 площею 43,9 кв.м. та 1-3 28,4 кв.м., та зобов'язати відповідача зареєструвати за ним право власності на ці підвальні приміщення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2012 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на підвальні приміщення загальною площею 72,3 кв.м., вказані на схематичному плані АДРЕСА_1, як позиція 1-1 площею 43,9 кв.м. та 1-3 28,4 кв.м..

Зобов'язано комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгорода» зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на вказані підвальні приміщення.

Стягнуто з КП «БТІ м.Ужгорода» на користь ОСОБА_2 705,75 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі голова ТОВ «Магазин «Тканини» ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала.

Представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 та представник КП «БТІ м.Ужгорода» в судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності факту набуття позивачем права власності на вказані підвальні приміщення, яке не визнається відповідачем, а тому дійшов висновку про визнання за ним права власності на ці підвальні приміщення.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може за таких обставин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2004 року, посвідченого нотаріально, право власності на яку за ним зареєстровано в Комунальному підприємстві «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації», що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим зазначеним підприємством 13.01.2005 року (а.с.6-7).

Згідно довідки ТОВ «Оір-Сервіс» від 09.06.2011 року №766 підвальні приміщення позиції 1-1 площею 43,9 кв.м. та 1-3 28,4 кв.м. знаходяться в постійному користуванні квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 (а.с.8).

З Свідоцтва №148 від 11.08.1997 року, виданого Фондом комунального майна слідує, що товариству з обмеженою відповідальністю «Магазин «Тканини» на підставі договору купівлі-продажу №243 від 24.06.1997 року належить право власності на 24/100 частини приміщення (площею 246,0 кв.м.) за адресою м.Ужгород, вул.Корзо,4 (а.с.46).

Згідно пояснень представників апелянта та позивача будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирний.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, - здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 р. №4-рп/2004 надано офіційне тлумачення положень статей 1, 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". В даному рішенні зазначається, що допоміжні приміщення - підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін, - передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткової дії, зокрема створення об"єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку - є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішуються відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу у натурі частки із спільного майна учасник спільної сумісної власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Однак, апелянт ТОВ «Магазин «Тканини» своєї згоди на виділ позивачу ОСОБА_2 вказаних підвальних приміщень площею 72,3 кв.м., які знаходяться безпосередньо під цим магазином, не давав. А тому визнавши за позивачем право власності на спірні підвальні приміщення, суд першої інстанції вирішив питання щодо прав зазначеного товариства, яке участі в розгляді даної справи не брало.

Крім цього, позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача, так як комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгорода» не має відповідати за цим позовом. Належними відповідачами є співвласники квартир, приміщень в будинку АДРЕСА_1, які участі в даній справі не брали і судом не залучалися.

Встановивши, що позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за відсутності клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, ухвалює рішення про відмову у позові до неналежного відповідача, що не позбавляє позивача права на звернення до суду із самостійним позовом до особи, яка має відповідати за цим позовом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст..309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити, а апеляційну скаргу голови ТОВ «Магазин «Тканини» задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу голови товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Тканини» ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 січня 2012 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м.Ужгорода» про визнання права власності на підвальні приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :