Номер провадження: 22-ц/785/2284/15
Головуючий у першій інстанції Турецький О. С.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарях Сілуковій В.В., Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради (Департаменту міського господарства Одеської міської ради) про усунення перешкод у користуванні власністю та приміщеннями загального користування, приведення квартири до попереднього стану, визнання свідоцтв про право власності недійсними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вказаним вище позовом. Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивачі просили зобов'язати відповідачів не перешкоджати їм користуватися житловими та нежитловими приміщеннями квартири АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом приведення квартири АДРЕСА_1 у первісний стан, а саме відновити коридор загального користування № 8, площею 7,9 кв. м. та знести броньовані двері, які відділяють коридор загального користування № 8 від належної позивачам частини квартири за власний рахунок; забезпечити позивачам вільний доступ до коридорів загального користування та сходової площадки з мармуровими сходами, на якій розташована квартира АДРЕСА_1 визнати розпорядження органу приватизації № 204968 від 21 листопада 2007 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_8 недійсним; визнати свідоцтво про право власності на житло № 204968, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-21403 від 21 листопада 2007 року на 244/1000 частини квартири АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_8 недійсним; визнати договір дарування, укладений 28.11.2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 798 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., недійсним.

Позивачі та їх представники посилались на те, що ОСОБА_8 у 2007 році самочинно здійснила переобладнання двох житлових кімнат (площею 8,6 та 9,8 кв.м) та коридору (площею 7,9 кв.м) в одну житлову кімнату (площею 26,9 кв.м), після чого здійснила її приватизацію та відчуження ОСОБА_5, що призвело до позбавлення позивачів можливості користуватися спільним коридором, площею 7,9 кв. м, та здійснювати вихід з квартири спільного заселення до під'їзду.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7 та їх представники позов не визнали, посилалась на те, що будинок побудовано у 1892 році та він має два парадних входи з мармуровими сходами та двоє залізних сходів до правого та лівого флігелю будинку; що у спірній квартирі родина мешкає з 1968 року; що насправді законною завжди була приватизована відповідачем ОСОБА_8 житлова кімната площею 26,9 кв. м, яка попередніми мешканцями переобладнувалась; що вказана кімната була тимчасово і самочинно переобладнана попереднім власником на дві маленькі житлові кімнати та спірний коридор, а в наступному попереднім же власником були знесені тимчасові перегородки; що ніколи позивачі та попередні власники, які їм продали свої частини квартири, не мали доступу до спірного коридору та виходу на мармурові сходи. Водночас відповідач ОСОБА_5 просила суд застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивачі з моменту набуття ними права власності на свої частини квартири були достеменно обізнані щодо відсутності у них виходу на парадний вхід з мармуровими сходами.

Інші учасники процесу участі у розгляді справи не приймали.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду від 08 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що позивачами позов не доведено і ними пропущено строк позовної давності, відліковуючи строк з моменту, коли вони дізналися про здійснення реконструкції житла.

З висновками суду 1-ої інстанції колегія суддів погоджується частково, і вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення суду.

За змістом ст. ст. 15ч.1,16 ч. 2, 358 ч. 1 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення тощо. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Та відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є квартирою спільного заселення. Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є власниками 158/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 162,7 кв. м, у тому числі житловою - 105,8 кв. м) на підставі договору дарування, укладеного 06 грудня 2007 року з ОСОБА_11 (а.с.5) Позивач ОСОБА_4 є власницею 192/1000 частин квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 162,5 кв. м, у тому числі житловою - 102,7 кв. м) на підставі договору дарування, укладеного 11 вересня 2004 року з ОСОБА_12. (а.с.7)

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 є співвласниками 406/1000 частин цієї ж квартири, загальною площею 161,2 кв. м на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 липня 1997 року. (а.с.52) ОСОБА_5 є також власником 244/1000 частин спірної квартири загальною площею 162,7 кв. м, житловою площею 105,8 кв. м на підставі договору дарування, укладеного 28 листопада 2007 року з ОСОБА_8. (а.с.55)

Згідно з матеріалами справи та карткою квартиронаймача ЖЕУ № 13 відповідач ОСОБА_8 разом з ОСОБА_13 вселилась в спірну квартиру ( на той час по АДРЕСА_1) в 1980 році на підставі ордеру № 843 серії ЖР від 26.09.1980р. (а.с.58) Ордер ОСОБА_13 було видано на право зайняття двох житлових кімнат, площею 25 кв. м ( тепер 22,5 кв. м) і 27 кв. м (тепер 26,9 кв. м). За змістом зазначеної картки спірна кімната була житловою площею 27 кв. м (тепер 26,9 кв.м), і жодних перегород та спірного коридору площею 7,9 кв. м не містила, а сім'я ОСОБА_8 увесь час здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги, виходячи із наявності виключно двох житлових кімнат площею 52 кв. м.. (а.с.85)

Розпорядженням Приморської райадміністрації м. Одеси № 460 від 16 квітня 2003 року було відкрито особовий рахунок на ім'я ОСОБА_8 на займану житлову площу, що складається із 2 житлових кімнат, площею 52 кв. м ( у тому числі на кімнату житловою площею 27 кв. м, тепер 26,9 кв. м), по АДРЕСА_1 з правом укладення договору найму на склад сім'ї 4 особи, попередній особовий рахунок на ім'я ОСОБА_13 було закрито.(а.с.59)

Розпорядженням Приморської райадміністрації м. Одеси № 1027 від 23 травня 2007 року було відкрито особовий рахунок на ім'я ОСОБА_8 на займану житлову площу, що складається із 1 житлової кімнати, площею 26,38 кв. м ( раніше кімната житловою площею 27 кв. м, тепер 26,9 кв. м), по АДРЕСА_1 з правом укладення договору найму на склад сім'ї одна особа, попередній особовий рахунок на ім'я ОСОБА_8 на дві кімнати площею 52 кв. м було закрито. (а. с. 59) Вказане розпорядження не скасовувалось і неправомірним в судовому порядку не визнано. За станом на 01.11.2007 року за відомостями ЖКС "Порто-Франківський" спірна кімната, за яку ОСОБА_8 здійснювала оплату як за житлову, продовжувала обліковуватись як одна цілісна кімната житловою площею 26,38 кв. м. ( без перегородок та коридору)(а.с.61)

В архівних матеріалах, наданих Комунальним підприємством (далі КП) "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, міститься викопіювання із поповерхового плану будівлі літ. "А" , зокрема АДРЕСА_1 та експлікація внутрішніх площ до плану житлового будинку за станом на 14 грудня 1934 року, перевіреним та складеним техніком ОСОБА_15 17.06.1998р., в якому спірну кімнату нею обліковано як цілісну житлову кімнату площею 26,38 кв. м, без перегородок та спірного коридору площею 7,9 кв. м.(а.с.110,111)

Разом з тим в технічних паспортах ОСОБА_13 та ОСОБА_8, складених в листопаді 1998р., при здійсненні технічної інвентаризації працівником БТІ пунктиром зазначені тимчасові перегородки в житловій кімнаті площею 26,38 кв. м, внаслідок чого виділено дві житлові кімнати площею по 9,8 кв. м і 8,6 кв. м та коридор площею 7,9 кв. м., з нумерацією кімнат і коридору: 8, 8а, 8б та нумерацією: 10,11,12, але водночас зазначено, що виділений із житлової кімнати коридор площею 7,9 кв. м є особистим, а не загальним. (а.с.114зв.,115,117зв.-116,118)

В технічних паспортах на ім'я колишнього власника ОСОБА_12, який відчужив свою частину квартири ОСОБА_4, та власника ОСОБА_5 вказані перегородки (в кімнаті сім'ї ОСОБА_8) зазначені в якості постійних, але в технічному паспорті ОСОБА_5 коридор площею 7,9 кв. м в якості загального не обліковується. (а.с.113)

В технічному паспорті ОСОБА_11, яка відчужила свою частину житла позивачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3., наявність спірного коридору площею 7,9 кв. м., та відповідно наявність виходу на сходову площадку з мармуровими сходами не вбачається, а кімната, наймачем якої була ОСОБА_8 з 1980р. зазначена в первісному вигляді, без перегородок, як цілісна житлова кімната площею 26,9 кв. м.(а.с.138-140) В технічному паспорті виданому ОСОБА_8 за станом на 01 березня 2007 року (перед поділом особових рахунків), кімнати які були отримані сім'єю ОСОБА_13 за ордером в 1980 році, зазначені в кількості двух та майже в первісному вигляді, з незначним відхиленням по площі, зокрема житловою площею 22,5 кв. м та 26,9 кв. м, без наявності спірного коридору площею 7,9 кв. м.(а.с.141-142)

За змістом ст.100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю; переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів; у разі відмови наймодавця, наймача або членів його сім'ї у згоді на переобладнання чи перепланування жилого приміщення спір може бути вирішено в судовому порядку, якщо на переобладнання чи перепланування є дозвіл виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів; наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

По архівним матеріалам, наданим Комунальним підприємством (далі КП) "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради та по матеріалам цієї справи встановлено, що ОСОБА_13 і ОСОБА_8, які були наймачами житлової кімнаті площею 26,9 кв. м ( кімната обліковувалась також площею 27 кв. м, і 26,38 кв. м), під час проживання в якості наймачів самочинно здійснювали її перепланування шляхом встановлення перегородок та влаштування спірного нежитлового коридору площею 7,9 кв. м ( через який мали вихід до сходової площадки з мармуровими сходами), тобто без належного дозволу наймодавця та виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. В наступному переплановане ними приміщення, у повній відповідності до вимог ст.100 ЖК України, за свій рахунок було правомірно приведено ними до попереднього стану, тобто до стану, яким воно було на момент вселення за ордером, що вбачається з приватизаційних документів ОСОБА_8, за станом на листопад 2007 року. (а.с.64-66) Апеляційним судом було запропоновано позивачу ОСОБА_2 та представнику позивача ОСОБА_4 надати суду докази про наявність у ОСОБА_8 дозволу на здійснення перепланування спірної житлової кімнати з влаштуванням спірного нежитлового коридору, через який був би вихід до сходової площадки з мармуровими сходами. Таких доказів суду не надано.

Окрім того, за архівними матеріалами, наданими КП "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, за актом дільниці № 3 ЖКС "Прото-Франківський", згідно з поповерховим планом будинку увесь час обліковуються металічні сходи у дворі будинку, через які вхід в квартиру здійснює ОСОБА_16 та ОСОБА_4, і які силами КП ЖКС були замінені в 2008 році. (а.с.57,86) Факт користування позивачами та попередніми власниками, які відчужили свої частки квартири позивачам, виходом на сходову площадку з мармуровими сходами належними і допустимими доказами не доведено та законом (ст.63 ЖК України) не передбачено здійснення проходу через житлову кімнату стороннім особам. Протилежні доводи позивачів в апеляційній скарзі з цього приводу колегія суддів визнає неспроможними.

Враховуючи встановлене, відсутні підстави вважати, що права позивачів були порушені відповідачами через переобладнання коридору в житлове приміщення і позбавлення позивачів виходу до сходової площадки з мармуровими сходами. Здійснене ОСОБА_5 за технічним паспортом від 15.04.2008р. внутрішнє перепланування житлової кімнати площею 26,9 кв. м, прохід через яку стороннім особам не допускається, шляхом встановлення внутрішньої перегородки ( на теперішній час утворено дві кімнати площею 15 кв. м та 11,4 кв. м) не призвело до порушення прав саме позивачів. (а.с.150-151) А тому в цій частині їх право захисту не підлягає.

Посилання позивачів в апеляційній скарзі на листи КП "Бюро технічної інвентаризації"(а.с.70-71), Інспекції ДАБК (а.с.24), заступника голови райадміністрації щодо перепланування спірної кімнати(а.с.25), кількості входів тощо висновків колегії суддів не спростовують, оскільки висновки суду зроблені на безпосередньо досліджених і наявних у справі письмових доказах. Спосіб вселення ОСОБА_2 в квартиру спільного заселення, на що є посилання в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовує.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовити за безпідставністю вимог, оскільки строком позовної давності захищаються тільки правомірні позовні вимоги. Одночасна відмова у позові за недоведеністю та за пропуском строку позовної давності, про що зазначив суд першої інстанції, не відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду 1-ої інстанції належить змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в новій редакції.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року змінити в частині викладення мотивувальної частини.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: Є.С. Сєвєрова А.І. Дрішлюк