У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Галицької районної ради, комунального закладу «Галицька центральна районна лікарня», треті особи: ОСОБА_6, Галицька районна державна адміністрація Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішень органу місцевого самоврядування про звільнення з займаної посади, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи та просив визнати протиправним і скасувати рішення Галицької районної ради Івано-Франківської області від 19 вересня 2014 року «Про звільнення головного лікаря КЗ «Галицька ЦРЛ» ОСОБА_5» та рішення від 31 жовтня 2014 року про внесення змін до вищевказаного рішення.

Позов мотивовано тим, що рішенням Галицької районної ради від 19 вересня 2014 року позивача звільнено з посади головного лікаря на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Таке звільнення не відповідає вимогам Конституції України, КЗпП України та іншим нормативним актам, які регулюють трудові відносини. Сесію Галицької районної ради наділено повноваженнями щодо призначення та звільнення з посади головного лікаря КЗ «Галицька ЦРЛ». Отже, у даному випадку сесія ради виступає від імені власника або уповноваженого ним органу, який повинен діяти при призначенні та звільненні з посади головного лікаря не тільки згідно з нормами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а й неухильно дотримуватись спеціального законодавства, зокрема, КЗпП України, інших нормативно-правових та підзаконних актів, якими забезпечуються права працівників. При прийнятті рішення про звільнення позивача з посади головного лікаря КЗ «Галицька ЦРЛ» сесією районної ради не дотримано процедуру та порядок з'ясування обставин, встановлення вини працівника, доцільності звільнення, не враховано попередню роботу та інші позитивні результати. В описовій частині оскаржуваного рішення не наведено факту дисциплінарного проступку чи іншого порушення, на підставі якого можна розірвати трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. А у резолютивній частині рішення не зазначено норми Кодексу законів про працю, яка дозволяє припинити трудові відносини у такий спосіб. Звільнення позивача на підставі п.5 ст.41 КЗпП України у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи є безпідставним, оскільки такого поняття як припинення повноважень трудове законодавство не визначає. Зазначену норму введено в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року. Трудове законодавство не містить поняття посадової особи, тому для його визначення слід звернутися до ч.2 статті 89 ГК України. Із цього позивач робить висновок, що суб'єкт, до якого можна застосовувати п.5 ст.41 КЗпП є спеціальним, тому він не підлягав звільненню на підставі вказаної норми. Крім того, вказана норма, яка введена в дію 13 травня 2014 року, не могла бути застосована, оскільки його призначено на посаду ще у 2000 році, і жодні контракти з умовами, які б передбачали звільнення на підставі вказаної норми, з ним не укладались. На думку позивача, не може бути підставою для звільнення із займаної посади закінчення терміну повноважень, оскільки з ним укладено безстроковий трудовий договір, який не змінювався з моменту його працевлаштування, а, отже, будь-яких термінів, що свідчили б про настання строку, за яким його повноваження закінчились, не визначено та не настало, а тому рішення про його звільнення є незаконним і підлягає скасуванню.

В ході розгляду справи судом залучено до участі у справі у якості третіх осіб - ОСОБА_6 та Галицьку районну державну адміністрацію.

Рішенням Галицького районного суду від 18 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення двадцять дев'ятої сесії шостого скликання Галицької районної ради від 19 вересня 2014 року «Про звільнення головного лікаря КЗ «Галицька ЦРЛ» ОСОБА_5» та рішення тридцятої (позачергової) сесії Галицької районної ради шостого скликання від 31 жовтня 2014 року про внесення змін до рішення двадцять дев'ятої сесії шостого скликання Галицької районної ради від 19 вересня 2014 року «Про звільнення головного лікаря КЗ «Галицька ЦРЛ» ОСОБА_5».

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року апеляційну скаргу голови Галицької районної ради задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що положення п.5 ч.1 ст.41 КЗпП, що передбачає таку підставу звільнення як припинення повноважень посадової особи, не могло бути застосовано як підстава для звільнення позивача з посади головного лікаря КЗ "Галицька ЦРЛ", оскільки поняття посадової особи у КЗпП України не визначено, а визначається воно виключно ГК України у взаємовідносинах керівників та засновників господарських товариств з метою належного контролю за використанням коштів інвесторів у таких підприємствах, а отже й суб'єкт, щодо якого можна застосувати вказану норму, є спеціальним, і таким суб'єктом позивач - керівник комунального закладу охорони здоров'я, не є. Суд вважав, що підтвердженням даної обставини є пояснювальна записка до Закону України від 13 травня 2014 року №1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів". Крім того, суд виходив з того, що законодавством не визначено ті ж "певні умови", за яких договір трудового найму можна розірвати відповідно до пункту 5 частини 1 статті 41 КЗпП України, їх необхідно додатково вписувати в трудовий контракт або інший локальний акт компанії. Пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП стосується посадових осіб господарських товариств. Враховуючи це, позивача неправомірно звільнено з посади головного лікаря.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що зважаючи на частину 8 статті 8 ЦПК України, суд при визначенні поняття посадової особи повинен керуватись аналогією закону. Законом України від 11 липня 1995 року №282/95-ВР у Кодексі України про адміністративні правопорушення слова "службова особа" замінено словами "посадова особа". Таким чином, можна зробити висновок про те, що поняття "посадова особа" та "службова особа" є синонімічними. У примітці до статті 364 Кримінального кодексу України визначено, що службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників впади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністратцвно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації.

Згідно висновків апеляційного суду посада керівника КЗ «Галицька ЦРЛ» - головного лікаря пов'язана з виконанням організаційно розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій. Тому особа, що займає дану посаду, є посадовою особою. При цьому положення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗиП не містить обмеження щодо категорії посадових осіб (наприклад, тільки до господарських товариств), з якими може бути розірвано трудовий договір на цій підставі, а тому дана норма могла бути застосована при звільненні позивача, який був посадовою особою. За таких обставин Галицька районна рада, як засновник та роботодавець, мала право на розірвання з головним лікарем трудового договору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам процесуального права рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Галицької районної ради від 19 вересня 2014 року «Про звільнення головного лікаря КЗ «Галицька ЦРЛ» позивача ОСОБА_5 звільнено з посади головного лікаря КЗ "Галицька ЦРЛ" на підставі п.5 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Галицької районної ради від 31 жовтня 2014 року внесено зміни до рішення Галицької районної ради від 19 вересня 2014 року "Про звільнення головного лікаря КЗ «Галицька ЦРЛ» ОСОБА_5", а саме, змінено дату звільнення ОСОБА_5 із займаної посади та вирішено деякі організаційні питання, пов'язані із звільненням.

Положеннями ч.ч. 8, 9 ст. 16 Законодавства України про охорону здоров'я передбачено, що призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров'я здійснюються відповідно до законодавства. Керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до п'яти років. Якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія контракту вважається продовженою відповідно до закону. Порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення та звільнення з посади працівника, в тому числі керівника, визначено КЗпП України.

Пунктом 5 частини 1 ст.41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13 травня 2014 року N 1255-УІІ.

Вказаний Закон набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП).

Зокрема, стаття 41 КЗпП доповнена пунктом п'ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».

Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

Питання про можливість застосування відповідних правових норм до посадових осіб державних та комунальних закладів, безперечно суперечить меті та логіці Закону №1255-VII.

Так, зокрема державні та комунальні заклади охорони здоров'я, освіти, соціального забезпечення тощо є бюджетними установами (закладами) і у своїй діяльності не керуються законодавством про господарські товариства.

При цьому, в пункті 9 пояснювальної записки до вищевказаного законопроекту (№ 4586 від 27 березня 2014 року) вказувалося, що проект закону не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців.

Розглядаючи даний спір та застосовуючи в трудових відносинах аналогії із поняттям, яке визначене кримінальним законом, апеляційний суд своєї позиції з правової точки зору не мотивував та висновків місцевого суду не спростував.

Так, поняття «посадові особи господарського товариства» визначено в ч.2 ст. 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року міститься визначення уточненого поняття «посадові особи органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Оскільки Законом № 1255-VII були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів.

При розгляді будь-якої цивільної справи суд має враховувати, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим, переглядаючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції висновків останнього не перевірив і не спростував, на зазначені вище положення, зокрема щодо мети та предмету регулювання правовідносин прийнятого закону, яким вносились зміни у КЗпП України уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою закону, яка підлягає застосуванню, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, зокрема доводам позивача щодо порушення його трудових прав, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська