Номер провадження: 22-ц/785/2419/15
Головуючий у першій інстанції Турецький О. С.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності, скасування державної реєстрації права власності та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2014 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який уточнив та пояснив, що 28.01.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Продаж вчинено, згідно договору купівлі-продажу за 141 244,00 грн., проте, позивач зазначає, що фактично ОСОБА_3 продала вищезазначену квартиру за 28 тисяч доларів США, про що складено відповідну розписку, гроші продавець перерахувала у присутності нотаріуса ОСОБА_4, після чого договір купівлі-продажу було підписано сторонами.

Пунктом 3 договору зазначено, продавець свідчить, що відчужувана квартира є приватною власністю, на момент укладення цього договору, нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, в тому числі податковою забороною (арештом) не перебуває.

Згідно п. 4 договору продавець свідчить, що відсутній судовий спір щодо неї.

Однак, всупереч домовленості сторін, відповідач продав вищезазначену квартиру, яка на момент складення правочину була арештована Приморським районним судом м. Одеси ухвалою від 29 липня 2013 року за позовом ОСОБА_5 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму.

Таким чином, на час укладення спірного правочину існував спір з приводу квартири АДРЕСА_1, чим порушено умови договору.

На підставі наведеного просив, визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 28.01.2014 року, зареєстровано в реєстрі за № 46 недійсним; визнати право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_3; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 495 600,00 грн. суму продажу квартири, витрати на правову допомогу в розмірі 30 000 грн., послуги нотаріуса та сплату державного мита в сумі 4 920,00 грн., судовий збір, забезпечення доказів в розмірі 3 904,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Апелянт ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12.07.2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передали у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1

Вказаний договір було нотаріально посвідчено та на виконання вимог ст.182 ЦК України зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На момент продажу, відповідно до укладеного договору, спірна квартира належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної спільної свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради 20.02.2013 року.

28.01.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровано в реєстрі за № 46.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам суспільства, його моральним засадам.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року продаж вчинено за домовленістю сторін за 141 244,00 грн., які продавець отримав в повному обсязі до підписання даного договору.

Згідно із п. 3 договору купівлі-продажу від 28.01.2014 року продавець свідчить, що відчужувана квартира є приватною власністю, на момент укладення цього договору, нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, в тому числі податковою забороною (арештом) не перебуває.

Відповідно до п. 4 вказаного договору, відсутність заборони відчуження та обтяження іпотекою квартири підтверджується витягами за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2014 року, сформованими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 № 45072023 та № 45072651.

У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація про перебування квартири під податковою заставою відсутня, що підтверджено витягом із зазначеного реєстру за № 4329092, сформованим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Отже, всупереч твердженню апелянта, при укладанні оскаржуваного договорукупівлі-продажу від 28.01.2014 року приватним нотаріусом належним чином було перевірено та встановлено, що будь-які заборони та обтяження на спірну квартиру були відсутні.Тому доводи апелянта щодо неналежного виконання відповідачкою умов договору купівлі-продажу є безпідставними.

Посилання апеляційної скарги на те, що оскаржуваний правочин не був спрямований на реальне настання наслідків є необґрунтованими та належними та допустимими доказами не доведеними.

Інших допустимих доказів які б спростовували встановлені судом обставини та підтверджували доводи скарги апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, врахувавши, що оскаржуваний правочин було укладено із дотриманням всіх положень чинного законодавства, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева