У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Олександрівської центральної районної лікарні про стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2014 року, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн моральної шкоди та 3000 грн витрат на правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що наказом головного лікаря Олександрівської ЦРЛ від 11 квітня 2014 року позивачу, як виконуючому обов'язки завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням, було оголошено догану. Дисциплінарне стягнення накладено «за невиконання доручення щодо вчасного відпрацювання заходів районної програми «Репродуктивне здоров'я» та «введення в оману керівника закладу та заступника головного лікаря з медичної частини».

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2014 року позов ОСОБА_5 до Олександрівської центральної районної лікарні про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення задоволено. Наказ головного лікаря Олександрівської центральної районної лікарні від 11 квітня 2014 року № 32 «Щодо застосування дисциплінарного стягнення» скасовано. В результаті незаконного застосування дисциплінарного стягнення позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у приниженні його честі та гідності в очах трудового колективу, підлеглих, внаслідок існування наказу про догану підірвався його авторитет, що призводить до втрати ділової репутації. Вказані обставини впливають на емоційно-психологічний стан позивача, на відносини в сім'ї та побуті, завдають душевного болю та призводять до моральних страждань. Крім того, вказані обставини набули публічного характеру, оскільки позивач вимушений звертатись до районної Державної адміністрації, прокуратури, суду з вимогами про усунення порушень з боку адміністрації лікарні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3000 грн витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, апеляційну скаргу Олександрівської центральної районної лікарні задоволено частково. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення місцевого суду змінити, ухваливши рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що про порушення прав позивача свідчить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 червня 2014 року та постанова Олександрійського районного суду м. Кіровограда від 17 жовтня 2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності головного лікаря Олександрівської ЦРЛ ОСОБА_7 за ч.1 ст.41 КУпАП.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходив з того, що душевні страждання позивача носять довготривалий характер, дії відповідача є незаконними, суттєво принижені авторитет позивача, як керівника та професіонала, у зв'язку із чим, а також, виходячи з засад розумності і справедливості, визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що моральна шкода завдана внаслідок порушення трудових прав позивача. Право на відшкодування моральної шкоди в трудових правовідносинах передбачено ст.237-1 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України місцевий суд дійшов правильного висновку, що підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна позивачу порушенням трудових прав, яке призвело до моральних страждань. Разом з тим, суд не врахував, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк, визначений ст.233 КЗпП України.

Згідно висновків апеляційного суду з наказом про оголошення догани позивач ознайомлений 11 квітня 2014 року, що підтверджується його підписом у наказі. З позовом до суду про відшкодування моральної шкоди позивач звернувся 8 серпня 2014 року, тобто з пропуском встановленого строку. Питання про поновлення даного строку позивачем не ставилося. Пропуск строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом головного лікаря Олександрівської ЦРЛ від 11 квітня 2014 року до позивача, який виконував обов'язки завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням Олександрівської ЦРЛ, було застосовано дисциплінарне стягнення - оголошено догану.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2014 року, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності визнано незаконним, наказ, яким оголошено догану, скасовано.

До вимог про відшкодування моральної шкоди у трудових правовідносинах застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений ст. 233 КЗпП України.

Вирішуючи даний спір суд апеляційної інстанції правильно виходив з тих обставин, що моральна шкода була завдана позивачу внаслідок порушення його трудових прав і право на відшкодування такої шкоди визначено ст. 237-1 КЗпП України.

Встановивши, що з наказом про оголошення догани позивач ознайомився 11 квітня 2014 року, а з даним позовом звернувся 8 серпня 2014 року апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні заявлених ним вимог в силу пропуску строку звернення до суду, визначеного ст. 233 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська