САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/1794/15-ц
Провадження № 2/206/639/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., за участю секретаря Щербини Є.С., позивача ОСОБА_2, представника позивача Маркело В.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних у зв'язку з неналежним виконанням судових рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2012 року з ОСОБА_4 на її користь за договором позики стягнуто 13 814,60 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2014 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто 3753,66 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2014 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто 3433,24 грн.

Загальна сума, яка була стягнута з відповідача на її користь склала 20 983,50 грн.

Самарським ВДВС були відкриті виконавчі провадження, відповідачу ОСОБА_4 був наданий строк для добровільного виконання судових рішень, але рішення виконані не були.

Судові рішення виконувалися в примусовому порядку шляхом реалізації належного відповідачу майна. Гроші від продажу майна відповідача в сумі 22125,02 грн. поступили на рахунок Самарського ВДВС 26.12.2014 року. З цієї суми їй було перераховано 19554,72 грн. Залишився борг в сумі 1428,78 грн.

Таким чином, згідно вищевказаних судових рішень у відповідача виникло перед позивачем грошове зобов'язання, яке він не виконав вчасно. Грошові кошти, стягнені згідно судових рішень з відповідача на її користь через інфляцію на момент виплати знецінилися. Тому з відповідача за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, якими є судові рішення, підлягає стягненню інфляційна сума та 3% річних.

Таким чином, просить суд стягнути з відповідача на її користь інфляційні нарахування в сумі 3 874,78 грн., 3% річних в сумі 1053,17 грн. та понесені нею витрати по сплаті судового збору та витрати сплачені за складання позовної заяви в розмірі 400 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, за наведених в позовній заяві обставин і підстав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій зазначив, що з позовом не згоден, оскільки на його погляд, за проханням позивача виконання судових рішень йшло повільно. Це давало змогу збільшити його суму заборгованості. Декілька місяців назад з дозволу позивача виконавчі провадження були закриті, тому він і не повинен сплачувати за ними будь-які кошти.

Заслухав доводи позивача, дослідивши письмові матеріали справи, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2012 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в розмірі 13 600 грн. та судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп. Дане рішення набрало законної сили 14.09.2012 року.

19 травня 2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3189,64 грн. в рахунок відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та оплату комунальних послуг, за період з січня 2012 року по квітень 2014 року - включно та ватрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Дане рішення набрало законної сили 30.05.2014 року.

03 червня 2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сума грошових коштів у розмірі 3092,06 грн., судовий збір у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 400 грн. Дане рішення набрало законної сили 28.07.2014 року.

За даними виконавчими листами на користь позивача в загальному розмірі було стягнуто 20 983,50 грн.

Дані виконавчі листи знаходились на примусовому виконанні в Самарському відділі державної виконавчої служби, що підтверджується копіями постанов про відкриття виконавчого провадження за ВП№34642056 від 03.10.2012р., №ВП№44481259 від 20.08.2014р., №ВП№44053772 від 11.09.2014р.

Відповідно до довідки Самарського ВДВС ДМУЮ №3331 від 31.03.2015р. - 26.12.2014 року на їх рахунок від ОСОБА_4 за рахунок реалізованого майна надійшло 22 125,02 грн. і державним виконавцем розпорядженням від 19.01.2015 року перераховано ОСОБА_2 19 554,72 грн.

Таким чином, у відповідача перед позивачем із загальної суми заборгованості по вищезазначеним виконавчим листам залишився борг в сумі 1428,78 грн., який до теперішнього часу відповідачем не сплачений.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком суду інфляція склала:

· за рішенням суду від 03.09.2012р. - за період з жовтня 2012 року по листопад 2014 року (100,0х99,9х100,2х100,5х100,2х100,6х102,2х103,3х103,8х101,0х100,4х100,8х102,9х102,4х101,9= 122,0%) , 13814,60 грн. х122,0%=16853,81 грн. -13814,60 грн.=3039,21 грн.;

· за рішенням суду від 03.06.2014р. - за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року (100,8х102,9х102,4х101,9=108,2%), 3735,66 грн.х108,2%=4041,98-3735,66 грн.=306,32 грн.;

· за рішенням від 19.05.2014р. - за період з червня 2014 року по листопад 2014 року (101,0х100,4х100,8х102,9х102,4х101,9=109,8%); 3433,24 грн.х109,8%=3769,69 грн.-3433,24 грн.=336,45 грн.;

· на залишок заборгованості в розмірі 1428,78 грн. - за період з грудня 2014 року по лютий 2015 року (103,0х103,1х105,3=111,8%, 1428,78 грн.х111,8=1597,38 грн.-1428,78 грн.=168,60 грн.

Всього інфляційна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 3850,58 грн.

В іншій частині стягнення інфляційних витрат, слід відмовити.

За розрахунком суду три відсотки річних склали:

· за рішенням від 03.09.2012р. за період з 14.09.2012 року по 26 грудня 2014 року (834 дні), 13814,60 грн.х3%=414,44:365 х 834= 946,96 грн.;

· за рішенням від 03.06.2014р. за період з 28.07.2014 року по 26.12.2014 року (152 дні), 3735,66 грн.х3%=112,06 грн.:365х152=46,67 грн.

· за рішенням від 19.05.2014 року за період з 30.05.2014р. по 26.12.2014р. (211 днів), 3433,24 грн.х3%=103,00 грн.:365х211=59,54 грн.

Всього три відсотки річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають 1053,17 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, оскільки закриття виконавчих проваджень, не звільняють від сплати інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, оскільки стягнуті за рішеннями судів суми були сплачені відповідачем невчасно і не в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи

Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи положення вказаних норм закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрат на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн., які документально підтверджені , а стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", відповідно до ст. 1 якого граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Проте в наданому позивачем договорі про надання правової (юридичної) допомоги відсутні відомості про розмір гонорару, отримуваного адвокатом і порядок його внесення, а також відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Окрім того, договір про надання правової (юридичної) допомоги був укладений між позивачем та адвокатом Маркело В.О. 22.05.2015 року, а дата складання позовної заяви 06.04.2015 року.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних у зв'язку з неналежним виконанням судових рішень - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у зв'язку з неналежним виконанням рішень суду інфляцію в сумі 3850 (три тисячі вісімсот п'ятдесят ) грн. 58 коп., 3% річних в розмірі 1053 (одна тисяча п'ятдесят три) грн. 17 коп., а всього: 4903 (чотири тисячі дев'ятсот три) грн. 75 коп. та судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко