Справа № 449/621/12 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/7220/15 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю адвоката Тимошика І.Я. - представника ОСОБА_4; адвоката Книша О.Я. - представника ОСОБА_6;

Яремківа В.В. - сільського голови Корелицької сільської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, Корелицької сільської ради Перемишлянського району та Центру державного земельного кадастру в Перемишлянському районі, третя особа - Управління Держкомзему в Перемишлянському районі, в кінцевій редакції позовних вимог якого просив суд: 1) визнати недійсним Акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 1996 року по виготовленню Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26.09.1996 року для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і ведення особистого підсобного господарства площею 0,1934 га, виданий ОСОБА_6; 2) визнати частково недійсним (в частині невідповідності фактичної площі земельної ділянки для ОЖБ площею 0,1934 га) та скасувати Державний акт про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 виданий 26.09.1996 року ОСОБА_6 (в подальшому - „Державний акт"); 3) зобов'язати ОСОБА_6 не порушувати правила добросусідства, не чинити ОСОБА_4 перешкод у погодженні межі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2135 га, що знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_1 Перемишлянського району Львівської області, та надати ОСОБА_4 дозвіл на затвердження технічної документації без підпису в акті встановлення і погодження межі від 13.07.2012 року ОСОБА_6, як суміжного землекористувача.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що весною 2012 року ОСОБА_6 самовільно захопила частину приналежної ОСОБА_4 присадибної ділянки, посилаючись при цьому на право власності, яке вона ніби-то отримала ще в 90-х роках. При зверненні в Корелицьку сільську раду позивач дізнався, що в акті встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_6, на підставі якого останньою був виготовлений Державний акт, поряд з підписами суміжних землекористувачів навпроти його прізвища стоїть не його підпис, а відтак такий Державний акт виготовлений без його погодження, тому не може мати юридичної сили і має бути визнаний недійсним.

Крім цього, в листопаді 2012 року комісія з питань земельних відносин Корелицької сільської ради при виході на місце розташування суміжних присадибних земельних ділянок на АДРЕСА_1 Перемишлянського району виявила, що ОСОБА_6 самовільно захопила частину приналежної йому присадибної земельної ділянки площею 0,03 га (а.с. 3-5, 107-108, 149-151).

Відповідач ОСОБА_6 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила зобов'язати ОСОБА_4 звільнити самовільну зайняту частину її земельної ділянки та не чинити їй перешкод у користуванні присадибною ділянкою площею 0,1934 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 в с. Кореличі Перемишлянського району та належить їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 26.09.1996 року, а також зобов'язати ОСОБА_4 не порушувати правил добросусідства та усунути стікання господарських тваринних нечистот на земельну ділянку ОСОБА_6

Позовні вимоги за зустрічним позовом обгрунтовувалися тим, що відповідно до вище згаданого Державного акту розмір належної їй земельної ділянки становить 0,1934 га, однак в результаті захоплення ОСОБА_4 частини належної їй земельної ділянки її площа зменшилась до 0,1717 га, про що свідчить кадастровий план та обміри проведені Перемишлянським РВ ЦДЗК. Водночас ОСОБА_4 користується земельною ділянкою, що значно перевищує розмір земельної ділянки передбачений Корелицькою сільською радою ОСОБА_4 для виготовлення технічної документації з землеустрою для оформлення права власності (а.с. 129-130).

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4 частково задоволено. Визнано частково недійсним (в частині невідповідності фактичної площі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,1934 га) Державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 вересня 1996 року, що виданий ОСОБА_6. В решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 197-201).

Дане рішення оскаржила ОСОБА_6

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, а її позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що ОСОБА_4 було пропущено строк позовної давності для визнання Державного акту недійсним, даний строк судом поновлено, а відтак вважає, що „справа за позовом ОСОБА_4 підлягала закриттю".

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 26 вересня 1996 року, а судом було визнано частково недійсним „Державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 26 вересня 1996 року, що виданий ОСОБА_6".

Вважає, що оспорюваний ОСОБА_4 Державний акт жодним чином не порушує його прав, свобод чи інтересів.

Вважає надуманим твердження суду про те, що в листопаді 2012 року комісія з питань земельних відносин Корелицької сільської ради при виході на місце виявила, що присадибна ділянка ОСОБА_6 накладається на частину присадибної ділянки ОСОБА_4, оскільки у справі відсутні будь-які офіційні документи про наведене.

Стверджує, що саме ОСОБА_4 захопив частину ділянки ОСОБА_6, що стверджується документами, які наявні у матеріалах справи.

Вважає, що судом безпідставно відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_6 (а.с. 204-211).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника ОСОБА_4 і сільського голови Корелицької сільської ради Яремківа В.В., перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, ОСОБА_6 (як позивачкою за зустрічним позовом) не було подано до суду будь-яких доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, про порушення ОСОБА_4 правил добросусідства, зокрема - які б підтверджували її твердження про стікання господарських тваринних нечистот з домогосподарства ОСОБА_4 на її земельну ділянку.

Крім цього, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тобто, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

В той же час, як вбачається зі змісту розділів УІІ та УІІІ Закону України „Про благоустрій населених пунктів" („Контроль у сфері благоустрою населених пунктів" та „Відповідальність за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів"), контроль с сфері благоустрою населених пунктів покладається на місцеві державні адміністрації (ст. 39), сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (ст. 40), а також на громадських інспекторів благоустрою населених пунктів (ст. 41), які наділені відповідними повноваженнями на (зокрема) розгляд звернень громадян; подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об'єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту; проведення перевірок і складання протоколів про порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, які подаються органам державного контролю у цій сфері та правоохоронним органам для притягнення винних до відповідальності.

Відтак ОСОБА_6 було обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, який не відповідає нормам спеціального закону, який регламентує конкретні спірні цивільні правовідносини: в даному випадку - нормам Закону України „Про благоустрій населених пунктів".

За вище наведеного позовна вимога ОСОБА_6 про зобов'язання ОСОБА_4 не порушувати правил добросусідства та усунути стікання господарських тваринних нечистот на її земельну ділянку до задоволення не підлягає.

Позовна вимога ОСОБА_6 про зобов'язання ОСОБА_4 звільнити самовільну зайняту ним частину її земельної ділянки та не чинити їй перешкод у користуванні присадибною ділянкою площею 0,1934 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 в с. Кореличі Перемишлянського району та належить їй на підставі Державного акту, обгрунтовувалася нею лише кадастровим планом земельної ділянки, згідно якого у її фактичному володінні знаходиться земельна ділянка площею 0,1717 га (а.с. 73), а не 0,1934 га, як зазначено у Державному акті.

В той же час, згаданий кадастровий план не містить координат земельної ділянки згідно Державного акту, що унеможливлює визначення площі та конфігурації земельної ділянки самовільно зайнятої ОСОБА_4 (по версії ОСОБА_6.).

Про невідповідність згаданого кадастрового плану Державному акту свідчить (зокрема) те, що згідно Державного акту ширина земельної ділянки ОСОБА_6 по лінії А-Б мала б становити 17,6 метра (а.с. 10, 11), однак згідно кадастрового плану ширина земельної ділянки, яку фактично займає ОСОБА_6, є більшою і становить 19,34 метра (а.с. 73).

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_6 не зміг пояснити вище наведених розбіжностей, так само, як не зміг пояснити, де саме, якого розміру та конфігурації земельну ділянку самовільно зайняв ОСОБА_4 (по версії ОСОБА_6.).

За вище наведених обставин позовна вимога ОСОБА_6 про зобов'язання ОСОБА_4 звільнити самовільну зайняту частину земельної ділянки за її недоведеністю до задоволення не підлягає.

Задоволення позовної вимоги ОСОБА_4 про визнання частково недійсним (в частині невідповідності фактичної площі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, площею 0,1934 га) Державного акту про право власності на земельну ділянку від 26 вересня 1996 року, виданого ОСОБА_6, суд мотивував тим, що в листопаді 2012 року Комісією з питань земельних відносин Корелицької сільської ради було встановлено, що присадибна земельна ділянка ОСОБА_6, яка належить останній на підставі Державного акту, накладається на частину присадибної земельної ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_4, що унеможливлює узгодження меж між суміжними землекористувачами, а також тим, що свідок ОСОБА_8 ствердив, що в Державному акті є описка, оскільки при обмірах земельної ділянки замість 0,7 метра помилково було записано 7 метрів, що потягло за собою збільшення площі земельної ділянки ОСОБА_6

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які матеріали, якими б стверджувалося встановлення Комісією з питань земельних відносин Корелицької сільської ради факту „накладення" присадибної земельної ділянки ОСОБА_6, яка належить останній на підставі Державного акту, на присадибну земельну ділянку, що перебуває в користуванні ОСОБА_4

Згідно Державного акту земельна ділянка, що на праві власності належить ОСОБА_6, має наступні розміри по периметру: 17,6 м : 92,8 м : 18,5 м : 6,9 м : 88,0 м (а.с. 10, 11). Тобто, розміри 0,7 м чи 7,0 м у Державному акті відсутні, а відтак є незрозумілим про які саме „описки" в цьому Державному акті стверджував свідок ОСОБА_8 Представник ОСОБА_4 в ході апеляційного розгляду справи також не зміг пояснити вище наведених обставин.

За вище наведеного посилання суду в обгрунтування висновків оскаржуваного рішення на покази свідка ОСОБА_8, як на доказ наявності „описок" в Державному акті, є необгрунтованим та неправомірним.

Будь-яких інших доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, про „накладення" присадибної земельної ділянки ОСОБА_6, яка належить останній на підставі Державного акту, на присадибну земельну ділянку, що перебуває в користуванні ОСОБА_4 (місцерозташування такого „накладення", його розміри та конфігурація), останнім до суду подано не було і матеріали справи таких не містять.

Крім цього, ОСОБА_4 також не було подано до суду будь-яких доказів, які б стверджували про його права на присадибну земельну ділянку, що перебуває в його користуванні, зокрема - про її правовий статус, оскільки йому лише 17 червня 2012 року рішенням сільської ради надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для складання документів, що посвідчують його право на цю земельну ділянку (а.с. 8), в той час, коли Державний акт про право власності на суміжну земельну ділянку ОСОБА_6 було видано ще 26 вересня 1996 року (а.с. 10).

За вище наведених обставин у суду не було правових підстав для визнання Державного акту частково недійсним, а відтак оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

В інших частинах рішення суду першої інстанції ніким не оскаржувалося.

Оскільки оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 підлягає скасуванню, то також підлягає скасуванню це рішення і в частині розподілу судових витрат - про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судових витрат у розмірі 107 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 1-4, 314 ч. 2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позовної вимоги про визнання.частково недійсним („в частині невідповідності фактичної площі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,1934 га") Державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 виданого 26.09.1996 року ОСОБА_6.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

В решті рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: