Справа № 156/1186/14-ц Провадження № 22-ц/773/378/15 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Категорія: 2 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюк В.А. ,

суддів - Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

при секретарі Вергуну Т.С.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Старолішнянської сільської ради Іваничівського району: треті особи на стороні відповідача із самостійними вимогами - ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог - ОСОБА_9 про визнання недійсними рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності на майно в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності по 1/3 частині житлового будинку в господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, з апеляційними скаргами відповідача Старолішнянської сільської ради Іваничівського району та ОСОБА_9 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 14 січня 2015 року ,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулася в суд з уточненими та доповненими під час розгляду справи позовними вимогами до ОСОБА_3, Старолішнянської сільської ради Іваничівського району, треті особи на стороні відповідача із самостійними вимогами: ОСОБА_8, ОСОБА_4; третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог -ОСОБА_9 про визнання недійсними рішення виконавчого комітету Старолішнянськї сільської ради від 8 вересня 2004 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 жовтня 2004 року, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння по АДРЕСА_1, мотивуючи позовні вимоги тим, що після ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема і на вказаний спірний будинок з господарськими будівлями і спорудами. Являючись спадкоємцем всього майна ОСОБА_10 за заповітом, позивач 19 лютого 2013 року отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 вказаного населеного пункту, однак їй було відмовлено державною нотаріальною конторою у видачі такого свідоцтва на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу про власність спадкодавця на це будинковолодіння.

Для звернення до суду з позовом про визнанням за нею права власності на вказане спадкове майно розпочала готувати необхідні для цього підтверджуючі документи і тоді дізналася, що у відповідача існують письмові докази, з яких вбачається, що на спірний будинок, забудовником якого була ОСОБА_10, Старолішнянська сільська рада 11 жовтня 2004 року видала свідоцтво про право власності її сину ОСОБА_3 з подальшою реєстрацією останнім права власності в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації».

Вважає, що рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 08 вересня 2004 року є незаконним, і відповідно свідоцтво на спірний житловий будинок, яке видане на підставі вказаного рішення, також видано незаконно оскільки власником спірного будинку була спадкодавець ОСОБА_10, якій була виділена земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва і яка з чоловіком ОСОБА_11 побудували спірний будинок, закінчивши будівництво у 1986 році. Належний їй будинок ОСОБА_10 не відчужувала відповідачу на підставі будь-якої цивільно-правової угоди а лише надала в користування.

Просила визнати вказане рішення органу місцевого самоврядування та свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 11 жовтня 2004 року про визнання права власності за ОСОБА_3 недійсними, визнати за нею право власності на вказане будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом.

Під час розгляду справи ОСОБА_8 звернулася з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_3, та визнання за нею права власності на 1/3 частину житловго будинку з господарськми будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_10 відкрилась спадщина на належне останній майно, зокрема і на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, який був побудований батьками на наданній для цього в користування земельній ділянці.

Оскільки батьки не виготовили правовстановлючих документів на своє ім»я на спірне будинковолодіння, а ОСОБА_3 неправомірно оформив за собою право власності на цей будинок без відома та дозволу батьків, тому свідоцтво про право власності від 11 жовтня 2004 року серії САА №218532 є недійсним. З врахуванням наявності трьох спадкоємців першої черги за законом , а саме : позивач, її сестра ОСОБА_4 та їхній брат ОСОБА_3- відповідач по справі, то кожний з них як спадкоємець по закону має право на 1/3 частину вказаного будинку.

11 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернулася з позовними вимогами до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1, видане виконавчим комітетом Старолішнянської сільської ради ОСОБА_3 та про визнання права власності за нею на 1/3 частину вказаного будинковолодіння в порядку спадкування за законом посилаючись на аналогічні обгрунтування позову.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 14 січня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Старолішнянської сільської ради Іваничівського району задоволено повністю, позови ОСОБА_8, ОСОБА_4, до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Постановлено визнати рішення виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради Іваничівського району від 8 вересня 2004 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності та свідоцтво про право власності від 11 жовтня 2004 року на житловий будинок АДРЕСА_1 недійсними.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

В решті позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_4 відмовлено, стягнуто з відповідачів судовий збір з кожного по 209,33 грн. на користь ОСОБА_6 та в доход держави по 121,80 грн.

В поданій апеляційній скарзі Старолішнянська сільська рада покликаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволені позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги факти завершення будівництва спірного будинку з 1980 року відповідачем ОСОБА_3 та його дружиною під час шлюбу і його реєстрації в погосподарських книгах як робітничого двору, у зв»язку з чим ОСОБА_10 у 1987 році як жителькою с.Будятичі була отримана інша земельної ділянки для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_2 з подальшим оформленням 16 листопада 2000 року за собою права власності на це нерухоме майно в установленому законом порядку. Крім того, не звернуто увагу на відсутність рішення органу місцевого самоврядування від 14 березня 1975 року про виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво ОСОБА_10, відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця на спірне домоволодіння, де ОСОБА_10 ніколи не проживала та не сплачувала відповідних податків за весь період та те, що остання давала свою згоду на оформлення за відповідачем права власності на це майно.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні спору в частині задоволення позову не враховано обставини завершення будівництва вказаного будинковолодіння ОСОБА_3 та нею під час шлюбу в період до 1992 року, відсутності будь-яких звернень ОСОБА_10 для оформлення за собою права власності на вказаний будинок. У зв»язку з чим вважає рішення суду першої інстанції незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обгрунтованність судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що скарги відповідача Старолішнянської сільської ради Іваничівського району та третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_9 підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом з письмових доказів встановлено, що ОСОБА_10 рішенням загальних зборів колгоспу імені «Котовського» від 14 березня 1975 року виділено в користування земельну ділянку площею 1000 кв.м. під будівництво житлового будинку в с. Осмиловичі Іваничівського району та виготовлено проект забудови за №31 від 20 березня 1975 року на підставі рішення Старолішнянської сільської ради народних депутатів від 20 березня 1975 року №18. На підставі вказаного рішення складений акт про винос в натуру меж земельної ділянки під будівництво індивідуального жилого будинку та видане свідоцтво на забудову ( а.с. 6-17, 130).

Згідно записів у погосподарських книгах починаючи з 1986 року по час вирішення спору у суді, за особовими рахунками відкрито номер на робітничий двір в АДРЕСА_1 на ім»я відповідача у справі ОСОБА_3 з відображенням факту реєстрації та постійного проживання за вказаною адресою його та членів його сім»ї - ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13 ( а.с. 21-23, 53-56).

Рішенням виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради від 08 вересня 2004 року №54 вирішено оформити право власності на житловий будинок за ОСОБА_3 і на підставі вказаного рішення вказаним органом місцевого самоврядування 11 жовтня 2004 року видане відповідачу свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований в с.Осмиловичі Іваничівського району по АДРЕСА_1 (а.с. 25-31).

Спадкодавцю ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про право власності від 16 листопада 2000 року належав житловий будинок загальною площею 131 кв.м. по АДРЕСА_2, який успадкувала позивач у даній справі ОСОБА_6 на підставі заповіту (а.с.4, 34-36, 40-44, 86-95).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування від 8 вересня 2004 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на спірне будинковолодіння та свідоцтва про право власнсті від 11 жовтня 2004 року, визнання права власності за ОСОБА_6 на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що спірне домоволодіння було збудоване та належало на праві власності ОСОБА_10, відносилося до колгоспного двору, рішення виконавчим комітетом сільської ради прийняте лише на підставі заяви відповідача ОСОБА_3 та без з»ясування наявності в останнього правовстановлюючих документів на право користування або власності на земельну ділянку, дозвільних документів на проведення будівництва, тому було порушено процедуру оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна з подальшою видачею свідоцтва про право власності.

Також не дотримані вимоги Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, завтверджене Наказом Міністерства Юстиції України №6/5 від 28 січня 2003 року, що є безумовною підставою для задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції, як вважає колегія суддів, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового про відмову в позові ОСОБА_6 та в задоволені позовних вимог ОСОБА_8, ОСОБА_4 в повному обсязі з інших підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на піставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено і сторони не оспорюють ту обставину, що позивач ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належний ОСОБА_10 на праві власності від 16 листопада 2000 року житловий будинок по АДРЕСА_2, а у видачі такого свідоцтва спадкоємцю на будинковолодіння АДРЕСА_1 відмовлено нотаріальною конторою саме із-за відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на це нерухоме майно.

Такий висновок узгоджується з матеріалами цивільної справи. Так, рішенням виконавчого комітету Іваничівської районної ради №177 від 30 травня 1975 року визначений список громадян, яким видаються свідоцтва або договори на забудову індивідуальних садиб в селах району, в тому числі ОСОБА_10 з посиланням на рішення органу місцевого самоврядування від 14 березня 1975 року.

В перевірених, як зазначено в архівному витягу, протоколах засідань виконавчого комітету Старолішнянської сільської ради за 1975 рік (рішення від 14 березня 1975 року відсутнє) відомостей про виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво, в перевірених протоколах сесій та засідань виконавчих комітетів Іваничівської райради та Старолішнянської сільської ради за 1983-1986 роки відомостей про затвердження акта державної приймальної комісії по житловому будинку в с.Осмиловичі, забудовником якого була ОСОБА_10, не виявлено(а.с.17).

Виходячи з встановлених обставин справи щодо належності спірного домоволодіння з 1986 року до робітничого двору, головою якого зазначено відповідача ОСОБА_3, отримання спадкодавцем іншої земельної ділянки в 1987 році для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 з отриманням 16 листопада 2000 року на нього свідоцтва про право власності, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачами обставин завершення будівництва саме спадкодацем із затвердженням акта державною приймальною комісією по житловому будинку АДРЕСА_1 та того, що ОСОБА_10 набула в установленому законом порядку права власності на спірне нерухоме майно із зазначеною в свідоцтві на забудову загальною площею 62,8 кв.м.,

Крім того, ОСОБА_10 не оскаржувала факт набуття права власності на спірне майно ОСОБА_3 загальнею площею 131,3 кв.м. та не ставила інших вимог про захист свого порушеного або невизнаного права щодо цього майна до дня смерті, тому не можна вважати що рішенням органу місцевого самоврядування від 8 вересня 2004 року №54 та виданним ОСОБА_3 на підставі вказаного рішення свідоцтвом про право власності від 11 жовтня 2004 року серії САА № 218532 порушуються права позивача ОСОБА_6, як спадкоємця за заповітом, а ОСОБА_8 та ОСОБА_4, як спадкоємців за законом. З цих підстав не можуть бути задоволені позовні вимоги позивача ОСОБА_6,як спадкоємця за заповітом та позивачів ОСОБА_8, ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом за безпідставністю вимог.

Посилання суду першої інстанції на положення ст.392 ЦК України для задоволення позову ОСОБА_6 є неправильним із-за відсутності у позивача підстав, передбачених цією нормою права.

Подані стороною позивачів документи щодо придбання сім»єю

ОСОБА_3 будматеріалів у зазначений період не спростовують правильності висновків суду про відмову в позові оскільки можуть стосуватися понесених витрат спадкодавцями на будівництво без оформлення за собою права власності на створене нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 312, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги відповідача Старолішнянської сільської ради Іваничівського району Волинської області та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 14 січня 2015 року в даній справі скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Старолішнянської сільської ради Іваничівського району: треті особи на стороні відповідача із самостійними вимогами - ОСОБА_8, ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог - ОСОБА_9 про визнання недійсними рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на нерухоме майно , визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовити.

В позові ОСОБА_8 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності по 1/3 частині житлового будинку в господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: