Справа № 161/3032/15-ц
Провадження № 2/161/1639/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 травня 2015 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючої судді Івасюти Л.В.

при секретарі Сидоренко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів за утримання майна, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 02.03.2015р. звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки у спільній сумісній власності та стягнення коштів за утримання майна, що є у спільній частковій власності.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.01.1998р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності йому та членам його сім'ї: дружині -ОСОБА_4 , сину - ОСОБА_5, невістці - відповідачу ОСОБА_2; онуці - відповідачу по справі ОСОБА_3. Даний факт підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 303658 комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». Згідно будинкової книги та довідки ЖКП -7 (№244 від 17.02.2015р.) у вищевказаній квартирі зареєстровані і проживають він, його син ОСОБА_5; невістка ОСОБА_2, онука ОСОБА_3 З лютого 2012 року по даний час, він одноосібно сплачує кошти за утримання їхнього спільного майна - квартири, яка з січня 1998 року перебуває у їхній з відповідачами спільній сумісній власності. В утримання їхньої квартири входить: утримання будинку; вивіз сміття; опалення; гаряча вода; стоки гарячої води; газ; вода; електроенергія; плата за землю. Ним особисто були сплаченні кошти за утримання квартири АДРЕСА_1 (08.02.2012р. - 17.02.2015р.) в сумі 17 618,14 грн. Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконують своїх обов'язків та не приймають участі у витратах, пов'язаних з утриманням та збереженням спільного майна - квартири. Відповідно до вимог чинного законодавства , відповідачі, станом на лютий 2015 року, зобов'язані відшкодувати йому кошти в розмірі по 1/5 сплачених ним протягом лютого 2012 року - лютого 2015 року за утримання майна, що є у спільній власності, а саме: ОСОБА_2 в розмірі - 3 523,63 грн. (1/5 від сплачених ним коштів в сумі 17 618,14 грн.); ОСОБА_3 в розмірі - 3 523,63 грн. (1/5 від сплачених ним коштів в сумі 17 618,14 грн.). На неодноразові усні прохання щодо відшкодування коштів за утримання майна, що є у спільній сумісній власності, відповідачі по справі не реагують, кошти не відшкодовують.

Вищевказана квартира була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на п'ятьох членів сім'ї. Квартира приватизована на праві спільної сумісної власності, про що він отримав свідоцтво про право власності на житло .

Оскільки у свідоцтві про право власності на житло від 05.01.1998р. на квартиру АДРЕСА_1, немає чітко визначених часток кожного із співвласників квартири, а відповідачі не бажають звернутися до нотаріуса для оформлення угоди про визначення часток, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом та просити суд поділити між співвласниками шляхом визнання за кожним співвласником права на 1/5 частку вищевказаної квартири. Оскільки, між ним та відповідачами не укладалось угод щодо поділу майна, квартира перейшла у власність шляхом приватизації, тобто мало місце набуття права власності за однакових правових підстав, то відповідно при призначені часток слід виходити із рівних часток кожного співвласника.

Посилаючись на наведене, позивач просив встановити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить по 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, стягнути з відповідачів в його користь кошти за утримання майна, що є у спільній частковій власності (АДРЕСА_1), а саме: з ОСОБА_2 стягнути 3 523,63 грн. та з ОСОБА_3 стягнути на його користь 3 523,63 грн. Стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

В судове засідання позивач не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в його користь кошти за утримання майна, що є у спільній сумісній власності (АДРЕСА_1), в розмірі 6 531,74 грн., а з відповідача ОСОБА_3 стягнути в його користь кошти за утримання майна, що є у спільній сумісній власності (АДРЕСА_1), в розмірі 1 358,80 грн., з врахуванням витрат, понесених ним у травні 2015 року.

Крім того, позивач подав заяву про залишення без розгляду його позовної вимоги в частині визначення часток у спільній сумісній власності.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.05.2015р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення часток у спільній сумісній власності залишено без розгляду.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, були повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать їх підписи на повідомленні про розгляд справи. Заяви про розгляд справи за їх відсутності відповідачі суду не надали. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З дослідженого судом свідоцтва про право власності на житло від 05.01.1998 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та членам його сім'ї: ОСОБА_4 (дружина); ОСОБА_5 (син); відповідачу ОСОБА_2 (невістка); відповідачу ОСОБА_3 (онука).

Даний факт підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 303658 комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації».

Згідно будинкової книги та довідки ЖКП -7 (№244 від 17.02.2015р.) у вищевказаній квартирі зареєстровані і проживають: позивач ОСОБА_1; син ОСОБА_5; невістка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Враховуючи те, що зазначена квартира перебуває у спільній сумісній власності, тому, як слідує із змісту ч. 2 ст. 370 ЦК України, частки позивача та відповідачів у даній квартирі є рівними.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує.

Приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач по справі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто станом з 13.03.2012 р. по 02.08.2014р. вважалась неповнолітньою, їй не виповнилось 18 років, а тому відповідно до ст. 32 ЦК України, мала неповну цивільну дієздатність фізичної особи .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 32 ЦК України, крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа), має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 ЦК України (відповідальність неповнолітньої особи) неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник.

Відповідно до ч.1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України (рівноправність жінки і чоловіка в сімейних відносинах) відповідно до закріпленої Конституцією України рівності прав жінки і чоловіка в Україні вони мають у сімейних відносинах рівні особисті і майнові права.

Відповідно до ст. 59 Сімейного кодексу України (рівність прав і обов'язків батьків), батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Батьки користуються рівними правами і несуть рівні обов'язки щодо своїх дітей і у випадках, коли шлюб між ними розірвано.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (обов'язки батьків по захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей) захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень.

Відповідно до ст. 78 Сімейного кодексу України (управління майном дітей) Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні уточненого розрахунку позивача ОСОБА_1, останнім були сплаченні кошти за утримання квартири АДРЕСА_1, в загальній сумі 19 229, 73грн. (за період з 08.02.2012р. по 10.04.2015р.)

Згідно ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконують своїх обов'язків та не приймають участі у витратах, пов'язаних з утриманням майна - вищевказаної квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, відповідачам слід відшкодувати позивачу понесені ним витрати на утримання спільного майна в розмірі по 1/4 частки від сплачених ним протягом лютого 2012 року - травня 2015 року коштів за утримання квартири, а саме: з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути по 4 807,43 грн. в користь позивача.

Беручи до уваги той факт, що відповідач по справі ОСОБА_3 станом на 13.03.2012 р. по ІНФОРМАЦІЯ_2 не досягла 18 річного віку, а тому у неї була неповна цивільна дієздатність фізичної особи, а отже її батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зобов'язані сплатити борг за свою дочку в рівних частинах.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, з 13.03.2012 року по 10.09.2014 року, ним було сплачено 13 794, 53 грн. за утримання належної на праві спільної сумісної власності квартири, 1/4 частка від даної суми становить 3 448,63 грн.

Отже, батьки відповідача ОСОБА_3 повинні в рівних частинах сплатити позивачу, по 1724,31 грн. (3 448,63 грн./2=1724,31 грн.).

З вересня 2014 року по даний час, відповідач по справі ОСОБА_3 повинна самостійно сплачувати кошти за утримання належного їй майна.

Як слідує з наданого позивачем розрахунку, з 09.10.2014 р. по 12.05.2015 року, останнім сплачено кошти на утримання вищевказаної квартири в сумі 5 435,20грн., 1/4 частина якої становить 1 358,80 грн.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3, за зазначений вище період, повинна відшкодувати позивачу кошти за утримання належної їм на праві спільної сумісної власності квартири в сумі 1 358,80 грн.

Іншу частину боргу ОСОБА_3 в сумі 3 448,63 грн. повинні порівну сплатити її батьки.

Як встановлено судом, на даний час, будь-яких майнових претензій до свого сина ОСОБА_5 у позивача немає, тому слід стягнути заборгованість з відповідача ОСОБА_2 1/2 частину боргу дочки ОСОБА_7, що становить 1 724,31 грн. (1/2 від 3448,63 грн.), борг за період з 13.03.2012 р. - 02.08.2014р.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що за утримання квартири АДРЕСА_1, яка перебуває у спільній сумісній власності сторін, до стягнення з відповідачів в користь позивача підлягає заборгованість в сумі 7890, 54 грн., з них: 6 531,74 грн. - з відповідача ОСОБА_2, 1 358,80 грн. - з відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 319, 322, ч.1 ст. 355, ч.1 ст. 368, ч.ч. 1, 2 ст. 370, 526 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 кошти за утримання майна, що є у спільній сумісній власності (квартира АДРЕСА_1), в розмірі 6 531,74 грн. (шість тисяч п'ятсот тридцять однієї гривні 74 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 кошти за утримання майна, що є у спільній сумісній власності (квартира АДРЕСА_1), в розмірі 1 358,80 грн. (однієї тисячі триста п'ятдесят вісім гривень 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243,60грн. , по 121,80грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта