Провадження № 22-ц/779/850/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Вакарук В.М.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представника ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

09.07.2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору, укладеному між сторонами 26.01.2007 року, згідно якого останньому надано на придбання квартири кредит в розмірі 61000 доларів США зі строком повернення до 25.01.2022 року та зі сплатою 11,5% річних, станом на 16.02.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 3 157 665,62 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов'язання по договору кредиту, просили стягнути вищевказану заборгованість в солідарному порядку з нього та ОСОБА_3, яка є поручителем за договором поруки від 26.01.2007 року.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» 3 157 665,62 грн. заборгованості за кредитним договором та 3654 грн. судового збору.

У апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови в позові про стягнення в солідарному порядку з поручителя ОСОБА_3 заборгованості по кредитному договору та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судом не було враховано того, що у 2012 році позивачем були заявлені вимоги до боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки іпотекодавець, як майновий поручитель, відповідає перед кредитором лише в межах вартості переданого в іпотеку майна, вимоги про дострокове стягнення заборгованості за договором кредиту заявлено не було.

Апелянт вказує на те, що у суду не було підстав застосовувати ст. 559 ЦК, згідно якої у разі, якщо строк дії договору не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, оскільки предметом попереднього судового засідання була виключно вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки як одного із способів забезпечення виконання зобов'язання.

Судом не було враховано п.9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Враховуючи вищенаведене, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26.01.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №149 рv-07 на суму 61000 доларів США зі сплатою 11,5% річних на залишок заборгованості та кінцевим терміном погашення до 25.01.2022 року. Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого була двокімнатна квартира.

Того ж дня між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого остання зобов'язалась відповідати за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором (а.с. 6).

Встановлено, що ОСОБА_2 належним чином не виконував умови договору щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 16.02.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 3 157 665,62 грн.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог до ОСОБА_2

Посилання апелянта у скарзі на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п.5.1 договору поруки, укладеного між «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_3, порука припиняється із припиненням зобов'язання, що забезпечується нею. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не заявив позовні вимоги до поручителя, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством.(а.с.6)

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дано роз'яснення про те, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Таким чином, за відсутності у договорі поруки умови щодо строку його дії банк вправі був пред'явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Аналіз змісту статей 1054 і 559 ЦК України свідчить про таке.

У разі якщо кредитор змінив строк виконання основного зобов'язання (дострокове виконання основного зобов'язання), звернувшись до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто фактично про дострокове стягнення з позичальника суми за кредитним договором, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, то шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для пред'явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня набрання чинності рішенням суду або з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту.

Судом установлено, що у зв'язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав право на дострокове повернення кредиту та звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31.05.2012 року задоволено позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням зазначених правових норм передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум повинен обчислюватись з моменту набрання рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки 12 червня 2012 року, та оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя ОСОБА_3 більше ніж через шість місяців (09 липня 2014 року) після настання строку виконання зобов'язань, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинила свою дію.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

І.В. Бойчук

В.М. Вакарук