АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/7703/13-ц 22-ц/774/358/К/15
Справа № 2/216/7703/13-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/358/К/15 Бутенко М. В.
Категорія № 27 (ІІІ) Доповідач - Соколан Н. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Соколан Н. О.

суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П.

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення, виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2, і в обґрунтування своїх вимог зазначив, що між сторонами був укладений кредитний договір № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 року, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 26000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.09.2027 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, 19 вересня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки №KRK0GK00150977, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно: будинок загальною площею 37,80 кв.м., житловою площею 30,20 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Шмідта, 65. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 188046,00 грн.

В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 15.07.2013 року становить 66947,11 доларів США

За таких обставин, уточнивши свої вимоги, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити і зняти з реєстраційного обліку відповідача та інших осіб, які проживають у будинку.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення, виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 року у розмірі 66947, 11 дол. США, яка складається з:

- 26041,40 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 15692,44 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2340,00 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 19655,51 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

- 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина);

- 3186,47 дол. США - штраф (процентна складова),

що є еквівалентом 534907,38 грн.

звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, до складу якого входять: А-1 - житловий будинок загальною площею - 37,8 кв.м, житловою площею - 30,2 кв.м, Г - літня кухня, В - вбиральня, І - водоколонка, № 1-2 - огорожа, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1,

шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 р.) ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною договором між сторонами, а у випадку недосягнення такої згоди - за ціною, визначеною в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 3670, 40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині визначення суми заборгованості та просить задовольнити позовні вимоги в розмірі 327132,95 грн. Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги незаконність застосування відсоткової ставки 13,08 % на рік замість передбачених договором 0,92 % на місяць, хоча повідомлень про збільшення відсоткової ставки за використання кредитом відповідач не отримував; судом не застосовано строк позовної давності до пені; не взято до уваги, що штрафи розраховані позивачем за несвоєчасну сплату заборгованості, підвищений відсоток за простроченою заборгованістю, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, тобто має місце подвійне стягнення; нарахування комісії за договором суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів".

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" - ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 19 вересня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № KRK0GK00150977, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 26000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 17.09.2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту та у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, який визначено з "19" по " 23" число місяця.

При цьому, згідно п. 7.4 цього Договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,31% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

03 жовтня 2008 року позивач збільшив відсоткову ставку за кредитним договором до 13,08% на рік (а.с. 21).

19 вересня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та ОСОБА_2, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19 вересня 2007 року, укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_2 передав, а ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, до складу якого входять: А-1 - житловий будинок загальною площею - 37,8 кв.м, житловою площею - 30,2 кв.м, Г - літня кухня, В - вбиральня, І - водоколонка, № 1-2 - огорожа, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Пунктом 18.8.1 договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель (ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо: в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані (а.с. 24-26).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитними договорами, станом на 15.07.2013 року виникла заборгованість.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з порушення прав позивача неналежним виконанням зобов`язання боржником ОСОБА_2 та наявності в зв`язку з цим підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегією суддів не перевіряється правильність та обґрунтованість рішення суду в іншій частині, оскільки представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2014 року оскаржується лише в частині визначення розміру заборгованості за кредитом № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 року, а згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У зв'язку з чим, колегією суддів перевіряється оскаржуване рішення суду в частині розміру визначеної судом заборгованості за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 року, в рахунок погашення якої проводиться стягнення на предмет іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 року виникла заборгованість, яку позивач при зверненні до суду визначив у наступному розмірі: 26041,40 дол. США - заборгованість за кредитом, 15692,44 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2340,00 дол. США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 19655,51 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина), 3186,47 дол. США - штраф (процентна складова), а всього 66947, 11 дол. США, що є еквівалентом 534907,38 грн.

Згідно ст. ст. 1, 3 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Як встановлено судовою колегією, в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_2 наполягав на своїй незгоді із визначеним позивачем ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" розміром заборгованості за кредитними договорами та надавав свої розрахунки заборгованості (а.с. 50-51, 54-57), однак суд першої інстанції, не врахувавши вимог ст. ст. 1, 3,10 ЦПК України, не перевірив доводів відповідача, не дав їм належного обґрунтування та ухвали рішення обмежившись лише наданими позивачем доказами, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та проводить перевірку розміру заборгованості за спірними кредитними договорами.

Як вбачається з пункту 7.1. Кредитного договору, сторони погодились, що сплата відсотків за користування кредитом встановлюється у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, а розмір річної відсоткової ставки дорівнює дванадцяти місячним відсотковим ставкам (п. 6.4.).

Письмовими повідомленнями банк повідомляв ОСОБА_2 про підвищення розміру процентної ставки за користування грошовими коштами (а.с. 21,22).

Вимоги банку не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Так, згідно п. 3.1. цього Договору, пункт 7.1. Кредитного договору відноситься до змінної частини договору, а в пункті 2.3.1. цього Договору зазначено, що Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів України, а саме: зміні курсу Долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні долару США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому, Банк надсилає Позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору кредитор відповідно до умов договору може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі настання обставин, зазначених у договорі.

Як убачається з матеріалів справи і не спростовано в суді, банком дотримано визначену договором процедуру збільшення відсоткової ставки.

Посилання позивача на неналежне повідомлення Банком про зміну процентної ставки не знайшло свого підтвердження, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Отже, банком виконана процедура прийняття рішення про підвищення процентної ставки до 10.01.2009 року - дня набрання чинності Закону України від 12.12.2008 року № 661 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банком змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким було внесено зміни до Закону України "Про банки і банківську діяльність" та доповнено Цивільний кодекс України статтею 1056-1.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин норми ст. 1056-1 ЦК України та визнання підвищення процентної ставки в односторонньому порядку незаконним.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту, суд виходив із того, що підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно п. 4.1. кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного Договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, враховуючи звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 10 жовтня 2013 року, стягнення неустойки проводиться за період з 10 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2013 року та становить 8 463,10 доларів США, і саме такий розмір пені за порушення строків виконання зобов'язань підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо подвійного притягнення боржника до відповідальності колегією суддів відхиляються, оскільки у випадку порушення виконання зобов'язань за кредитним договором чинне законодавство не встановлює для учасників цивільних відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Крім того, глава 49 ЦК України, яка стосується таких видів неустойки як штраф і пеня, називається "забезпечення виконання зобов'язання", тобто законодавець розглядає штраф і пеню як заходи забезпечення основного зобов'язання, а не як види відповідальності.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру пені за прострочення виконання зобов'язань та загального розміру заборгованості, в рахунок погашення якої проводиться стягнення на предмет іпотеки, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 20 жовтня 2014 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитом № KRK0GK00150977 від 19.09.2007 року змінити, зменшивши розмір заборгованості з 66947, 11 доларів США до 52 599,52 доларів США, яка складається з:

- 26041,40 доларів США - заборгованості за кредитом;

- 15692,44 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 2340,00 доларів США - заборгованості по комісії за користуванням кредитом;

- 8 463,10 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

- 31,29 дол. США - штрафу (фіксована частина);

- 3186,47 дол. США - штрафу (процентна складова).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: