Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/429/14-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 43 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого-судді Трояновської Г.С.

суддів Кочетова Г.Л., Талько О.Б.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням та зобов»язання не чинити перешкоди у користуванні ним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом. В обгрунтування вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її рідний брат ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 по закону стали вона в 1/2 частині спадкового майна та її рідні племінниці ОСОБА_2 та ОСОБА_3, по 1/4 частині кожна. 22.11.2012 року племінниці таємно, без договору конкретного користування, захопили квартиру, змінили замки на вхідних дверях, ключі від яких у неї відсутні, не допускають її у квартиру, у зв»язку з чим вона не може користуватися своєю власністю. Просила вселити її у спірну квартиру, встановити порядок користування зазначеною квартирою, закріпивши за нею право користування кімнатою 17,3 кв.м., та зобов»язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні нею.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, посилаючись на те, що, успадкувавши з сестрою по 1/4 частині спірної квартири, вона подарувала свою частину своїй психічно хворій сестрі ОСОБА_3, яка має групу інвалідності та за станом здоров»я не може проживати у одній квартирі із сторонніми особами. Зазначила, що вона внесла на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області кошти в сумі 168 700.00 грн., що становить 1/2 частки квартири, а тому просила припинити право ОСОБА_1 на 1/2 частку спірної квартири.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено. Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1. Встановлено порядок користування зазначено квартирою, виділено ОСОБА_1 у користування жилу кімнату площею 17,3 кв.м., виділено ОСОБА_3 у користування жилу кімнату площею 12,7 кв.м. Залишено у загальному користуванні співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кухню площею 7,4 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., коридор площею 7,3 кв.м., комору площею 1,5 кв.м., балкон площею 0,96 кв.м. Зобов»язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1. Повернуто ОСОБА_2 внесені нею на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області кошти в сумі 168 700.00 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у зв»язку з внесенням нею на депозитний рахунок ТУ ДСА в Житомирській області коштів в сумі 168 700 грн., що становить 1/2 частину вартості квартири. Вказує, що після подачі зустрічного позову, первісний позов не розглядався. Зазначає, що суд не взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 має психічне захворювання та ряд інших хвороб, постійно перебуває в квартирі, будь-яке спілкування викликає у неї стрес і потребує додаткового лікування. Вважає, що суд неправильно встановив порядок користування квартирою, виділивши їй із сестрою, які не мають іншого житла меншу кімнату, а ОСОБА_1 - кімнату більшу за площею, тим більше, що кімнати розміщені навпроти і мають однакову відстань до допоміжних приміщень.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, відкрилась спадщина на його квартиру АДРЕСА_1, яку прийняли за законом його сестра ОСОБА_1 (1/2 ч.) та племінниці ОСОБА_3 (1/4 ч.) та ОСОБА_2 (1/4 ч.), що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину /а.с.3, 12,13/.

Згідно договору дарування частини квартири від 05.10.2012 року ОСОБА_2 подарувала своїй сестрі ОСОБА_3 належну їй на праві власності 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 /а.с.43-45/.

Таким чином спірна квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності - по 1/2 ч. кожній.

Спірна квартира розташована на 3-му поверсі п"ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 30 кв.м., у тому числі: 1-а кімната площею 12,7 кв.м., 2-а - 17,3кв.м; кухні - 7,4кв.м., вбиральні - 1,2кв.м., ванної кімнати - 2,6кв.м., коридору - 7,3кв.м., комори - 1,5кв.м. Квартира обладнана балконом площею 0,96кв.м. Загальна площа квартири становить 50,96кв.м./а.с.5-6/.

Матеріалами справи підтверджується, що у спірній квартирі з 20.11.2012 року зареєстровані сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - племінниці ОСОБА_1./а.с.7,9/.

ОСОБА_3 є інвалідом першої групи з дитинства, що підтверджується актом огляду Житомирської психіатричної МСЕК /а.с.52/.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 листопада 2006 року встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2., та призначено над нею опікуна ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с.41/.

Судом першої інстанції також встановлено, що сторони мають намір користуватись спірною квартирою, згоди про порядок користування не досягнуто.

Із договору купівлі-продажу квартири від 5 жовтня 2012 року вбачається, що ОСОБА_2, яка діє від свого імені та як опікун повнолітньої недієздатної сестри ОСОБА_3, продали належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_4 /а.с.178-179/.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 не тільки зареєстровані, але й фактично проживають у АДРЕСА_1 та повністю використовують всю її площу для себе, на вхідних дверях встановили нові замки.

ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_5, доступу до спірної квартири не має.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з роз"ясненнями, які містяться в абз.2 п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов"язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов"язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що діями відповідачів порушується законне право ОСОБА_1 на володіння та користування належною їй на праві власності частиною квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов про виділення ОСОБА_1 у користування кімнати площею 17,3 кв.м., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі вимог щодо встановлення порядку користування квартирою не заявляли, на будь-які варіанти не погоджувались, кімната, що залишається у користуванні ОСОБА_3 є ізольованою, найближче розміщена до допоміжних приміщень через коридор, що з врахуванням хвороби вважається судом найбільш прийнятним у виниклих відносинах.

Проте колегія суддів не погоджується із встановленням такого порядку користування квартирою саме з огляду на хворобу ОСОБА_3 Так, ОСОБА_3 є недієздатною особою, інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього нагляду та догляду, про що вказано в довідці МСЕК. Наведене передбачає постійну присутність біля ОСОБА_3 особи, яка здійснює за нею догляд, а тому кімната площею 12,7 кв.м. менш прийнятна для мешкання двох осіб, ніж кімната площею 17,3 кв.м. З більшої кімнати є вихід на балкон, що створить для інваліда І групи ОСОБА_3 можливість перебувати на свіжому повітрі, не виходячи з квартири. Окрім того обидві кімнати в квартирі є ізольованими і рівновіддаленими від допоміжних приміщень.

З огляду на наведене колегія суддів вважає за потрібне встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_1 кімнату площею 12,7 кв.м. , а ОСОБА_3 - кімнату площею 17,3 кв.м., змінивши в цій частині рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Згідно із ч.ч. 4,5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об"єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника можливий за наявності хоча б однієї з чотирьох, передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім"ї, і за умови попереднього внесення іншим співвласником вартості цієї частки, обчисленої виходячи із дійсної вартості квартири на ринку житла на момент вирішення справи судом, на депозитний рахунок суду.

Жодна із наведених обставин не знайшла свого підтвердження, про що обґрунтовано зазначив місцевий суд, проаналізувавши кожну із наведених підстав.

Окрім того ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на депозитний рахунок суду внесено 168 700грн., однак доказів того, що саме ця сума становить 1/2 частину дійсної вартості квартири на ринку житла матеріали справи не містять.

Так, ОСОБА_3 внесла суму 168 700грн. на депозитний рахунок суду, виходячи із звіту про оцінку спірної квартири в сумі 337 400грн., який проведений 23.06.2014 року суб"єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 на її /ОСОБА_3./ замовлення /а.с.182-183/.

Судом першої інстанції за клопотанням представника ОСОБА_1 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання про визначення дійсної ринкової вартості квартири. Проте, за повідомленням генерального директора бюро судових експертиз від 29.12.2014 року експерт у спірну квартиру допущений не був, а тому звіт про оцінку квартири АДРЕСА_1 на суму 549 960грн. зроблено без входження в квартиру /а.с.65,66/. Зазначений звіт є неналежним доказом, оскільки не є судовою експертизою щодо встановлення вартості квартири з урахуванням її індивідуального стану, що передбачає огляд експертом самої квартири. ОСОБА_3 також не погодилась внести на депозитний рахунок суду половину вартості квартири, виходячи із суми 549 960грн.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України сторонам апеляційним судом роз"яснювалось їх право заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення дійсної ринкової вартості квартири, проте жодною із сторін таке клопотання заявлено не було.

З огляду на наведене, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, а тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог за зустрічним позовом залишається без змін.

Керуючись ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2015 року змінити в частині встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1.

Виділити ОСОБА_1 у користування жилу кімнату площею 12,7 кв.м., виділити ОСОБА_3 у користування жилу кімнату площею 17,3 кв.м.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді