Справа № 521/9129/15-ц
Провадження № 2/521/4166/15

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2015 року м.Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Мирончук Н.В.,
при секретарі Варналій К.О.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним.
29.07.2014 року о 00 годин 10 хвилин на вул. Просьолочна в м. Одесі сталось ДТП, внаслідок якої ОСОБА_2 - відповідач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив вимоги п.12.1 «Правил дорожнього руху України» не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який належить позивачу. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року встановлені обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди та ОСОБА_2 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.
Позивач у судове засідання не прибув, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути в його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи був неодноразово сповіщений.
Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Отже, відповідач, до суду не надав свої заперечення, хоча судом надавався час відповідачу для надання до суду всіх доказів по справі, але своїми правами відповідач не скористався, тому суд вирішує справу за наявності тих документів, які долучені до матеріалів справи.
Суд, оцінивши доводи позивача, встановивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовано ці правовідносини, приходить до наступного.
Згідно протоколу АВ2 №629006 від 03.09.2014 року, складеного старшим інспектором з дізнання ВО ДТП УДАІ ГУМВС України в Одеській області, 29.07.2014 року о 00 годин 10 хвилин на вул. Просьолочна в м. Одесі, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушив вимоги п.12.1 «Правил дорожнього руху України» не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який належить Позивачу та зупинився попереду. Транспортні засоби отримали пошкодження.(а.с. 23)
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2014 року встановлені обставині скоєння дорожньо-транспортної пригоди та ОСОБА_2 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КпАП України. (а.с. 36)
Відповідно до Рахунку №40/14, вартість експертного дослідження складає 800,00 грн. (а.с.34).
Згідно квитанції № 90155463, вартість зберігання автомобілю складає 1 032 (одна тисяча тридцять дві) грн. 00 коп.(а.с. 41)
Виходячи з викладеного, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати діяльність пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачає, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи , підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно вимог ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Проте, Відповідачем не надано до суду доказів, що він добровільно виплатив позивачу суму, згідно визначеного розміру завданої майнової шкоди.
Отже, враховуючи наведене, зібрані по справі докази та вищевказані норми цивільного законодавства дозволяють задовольнити позов щодо стягнення завданої матеріальної шкоди.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пункт 3 ч.2 ст.23 зазначеного Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Пунктом 2 частини 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода відшкодовується страховиком потерпілому лише у разі ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди.
Суд враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг.
Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 3000 грн. та якими доказами це підтверджується.
Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд позовні вимоги в цій частині визнає безпідставними необґрунтованими та недоведеними.
Оскільки позивач не надав жодних доказів на підтвердження наявності моральної шкоди, вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн., задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача сплаченого ним судового збору у розмірі 494,60 гривень, суд зазначає наступне.
Позивачем за подання позову було сплачено судовий збір.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Виходячи з викладеного, вимога позивача стосовно стягнення з відповідача сплаченого ним судового збору, підлягає частковому задоволенню та стягненню на користь позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 16, 20, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60,79, 88, 209, 212, 213-215, 224 -226 ЦПК Україна, суд -
В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: Н.В. Мирончук