Категорія 46 Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою Національного університету харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року в справі за позовом

Національного університету харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

встановила:

Національний університет харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій в грудні 2014 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що гуртожиток по АДРЕСА_1 є державною власністю, а право оперативного управління здійснює Вінницький коледж НУХТ (який є правонаступником Вінницького політехнічного технікуму) на балансі якого і знаходиться цей гуртожиток. Відповідач з 01 вересня 1994 року по 28 серпня 2003 року працював у Вінницькому політехнічному технікумі на посаді вчителя української мови та літератури, та в 1996 році йому була виділена та надана в користування окрема кімната АДРЕСА_1 З 2003 року відповідач працює в Київській державній академії водного транспорту ім. гетьмана П. Конашевича-Сагайдачного та припинив фактичне проживання у гуртожитку. З посиланням на положення ст.ст. 71, 72 ЖК України, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 та стягнути сплачений розмір судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року у задоволенні позову Національного університету харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій відмовлено.

Представник Національного університету харчових технологій в особі Вінницького коледжу НУХТ за довіреністю подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки суду, зроблені під час ухвалення оскаржуваного рішення не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. При цьому вказується на ті ж підстави, що викладені в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, які приймають участь у справі та з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких обставин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги судочинства вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частинами 1, 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 01 вересня 1994 року по 01 вересня 2003 року працював на посаді викладача української мови та літератури Вінницького політехнічного технікуму та відповідно до наказу директора Вінницького політехнічного технікуму від 28 серпня 2003 року № 107-к його було звільнено по переведенню на роботу у Київську державну академію водного транспорту. В період його роботи викладачем у Вінницькому політехнічну технікумі він був взятий на квартирний облік та 29 листопада 1996 року ОСОБА_2 виданий ордер № 17 на житлову площу 35 кв. м. по АДРЕСА_1 (а. с. 14).

Вказаний гуртожиток по АДРЕСА_1 є об'єктом права державної власності та закріплений на праві оперативного управління за Вінницьким коледжем НУХТ (правонаступником Вінницького політехнічного технікуму), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23 лютого 2012 року, виданим виконкомом Вінницької міської ради.

Даний гуртожиток має статус студентського гуртожитку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що хоча відповідач з 2003 року і працює в м. Києві, при цьому регулярно приїжджає в гуртожиток по АДРЕСА_1, в цей час проживає в кімнаті, зберігає в ній особисті речі та утримує кімнату в житловому стані. Крім того, суд взяв до уваги, що за наявної у відповідача заборгованості по сплаті комунальних послуг за період 2014-2015 р.р., відповідачем з 2003 року такі послуги сплачуються за користування житловим приміщенням, що свідчить про наявний інтерес ОСОБА_2 щодо збереження і утримання ним спірної житлової кімнати.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачем факту відсутності відповідача понад встановлений строк, визначений нормами ЖК України.

Проте повністю з такими висновками погодитись не можна, оскільки суд прийшов до таких висновків з порушенням норм матеріального права.

З урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ч. 1 ст. 71 ЖК щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення).

Главою 4 ЖК УРСР не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.

У статті 130 ЖК УРСР передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.

Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК УРСР, зазначене питання врегульоване лише у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

У зв'язку з цим можна розмежовувати правовий режим гуртожитків, житлові приміщення у яких підлягають приватизації та правовий режим гуртожитків, які призначені для тимчасового проживання.

Оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону N 2482-XII, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР.

Щодо мешканців інших гуртожитків, на яких не поширюються гарантії, передбачені Законом N 500-VI, то такі гуртожитки призначені для тимчасового проживання осіб, тому щодо мешканців цих гуртожитків правила статей 71, 72 ЖК УРСР не поширюються, оскільки можливість визнання мешканців таких гуртожитків не передбачена ні у ЖК УРСР, ні у Примірному положенні про гуртожитки.

Судом встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 є об'єктом права державної власності та закріплений на праві оперативного управління за Вінницьким коледжем НУХТ та є його структурним підрозділом. Він має статус студентського гуртожитку й призначений для тимчасового проживання осіб на період навчання, а тому щодо мешканців цього гуртожитку правила статей 71, 72 ЖК УРСР не поширюються.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі пп. 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу Національного університету харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Національного університету харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Стадник І.М.

(підпис) Голота Л.О.

«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.