У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Ступак О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов'язання демонтувати самочинну добудову та відновлення первинного стану пошкодженого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Клавдієво-Тарасівської селищної ради Бородянського району Київської області, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності, зобов'язання демонтувати самочинну добудову та відновлення первинного стану пошкодженого майна, посилаючись на те, що він є власником половини будинку по АДРЕСА_1, відповідно до ухвали Бородянського районного суду Київської області від 11 січня 2010 року, якою затверджено мирову угоду щодо розподілу будинку.

Відповідно до вказаної ухвали суду позивачу виділено у власність приміщення будинку 1‒5, 1‒8, І, II, III, гараж літ. «У», сарай літ. «Ж», навіс літ. «И», убиральню літ. «Г», ворота з хвірткою № 2, половину огорожі № 3, половину огорожі № 5, огорожу № 7, що становить половину будинку. Решту приміщень і господарських споруд, що становлять половину будинку, виділено у власність ОСОБА_4

ОСОБА_3 зазначав про те, що відповідачі без проекту та відповідних дозволів розпочали роботи по добудові другого поверху, демонтувавши половину даху над його частиною будинку та пробивши у стелі дірки, в результаті чого в його частині будинку перекосилися двері і вікна.

Посилаючись на порушення своїх прав як співвласника будинку, позивач просив позовні вимоги задовольнити, усунути перешкоди в користуванні належною йому частиною будинку шляхом зобов'язання відповідачів демонтувати самовільні побудови на даху та відновити первинний стан даху за власний рахунок.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 15 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 належної йому на праві власності Ѕ частини будинку АДРЕСА_1, а саме: демонтувати самовільні побудови на даху вказаного будинку та відновити первинний стан даху будинку за власний рахунок.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 15 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що районний суд, ухвалюючи рішення, не звернув уваги на приписи ч. 7 ст. 376 ЦК України та не вирішив питання про можливість проведення перебудови.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 липня 2009 року позивач є власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1, яку успадкував після смерті батька.

Власником іншої половини будинку є ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 12 березня 2010 року.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 11 січня 2010 року затверджено мирову угоду щодо розподілу в натурі будинку між його співвласниками ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Дана угода є обов'язковою для наступних власників.

Також судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 самовільно, без належної дозвільної документації та згоди іншого співвласника ‒ ОСОБА_3, розпочала роботи з реконструкції будинку та добудови другого поверху, внаслідок чого у приміщеннях другого поверху, які належать позивачу, а саме в стелі, пробиті дірки, на першому поверсі перекосилися двері, на стінах з'явилися тріщини.

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Відповідно до висновку № 8136 судової будівельно-технічної експертизи від 20 серпня 2014 року вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для приведення до попереднього стану даху житлового будинку АДРЕСА_1 складає 29 027 тис. грн. Реконструкція житлового будинку АДРЕСА_1 не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним тощо). Даний житловий будинок знаходиться в технічному стані, не придатному до нормальної експлуатації.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник указує й на те, що він не ставив питання про знесення самочинної забудови відповідача, а навпаки позовні вимоги заявляв про усунення перешкод у користуванні, відновлення первинного стану пошкодженого майна, тобто відновлення первинного стану даху над приміщеннями, які належать позивача.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212‒214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; не врахував, що позивачем порушувалося питання про усунення перешкод у користуванні приміщеннями, які йому належать шляхом знесення самочинного будівництва у зв'язку порушенням його прав, оскільки самочинне будівництво здійснюється над частиною будинку, що йому належить, унаслідок чого з'явилися в стелі дірки, перекосилися вікна та двері; суд не перевірив, чи існує у відповідача затверджений у встановленому порядку проект здійснення перебудови; вказуючи про те, що відповідач погоджується на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва не з'ясував, чи є можливість перебудови та чим така можливість підтверджується. Апеляційний суд відмовив у задоволенні позову, вказуючи лише на те, що судом першої інстанції не вирішувалося це питання, однак не зазначив норми права, які перешкоджають апеляційному суду дослідити їх та ухвалити нове рішення на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи, а не обмежуватися формальними вказівками на недоліки, допущені судом першої інстанції.

Отже суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинно бути зазначено встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик