Справа № 548/1513/14-ц
Провадження №2/548/9/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2015 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого - судді Личковахи О.О.

при секретарі - Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів, вказавши, що з 22 серпня 1998 року вона, перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, який було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 29 від 16 січня 2002 року, що підтверджується копією вказаного Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_3.

Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що доводиться копією свідоцтва про її народження Серія НОМЕР_4.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки-розрахунку Октябрського відділу ДВС Полтавського МУЮ від 01.07.2014 року Вих. №37121 щодо нарахування та сплати аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно виконавчого листа №2 -128 від 02.03.2005 року, виданого Хорольським районним судом Полтавської області, заборгованість по аліментам станом на 01.04.2008 року становить 4139, 35 гривень, заборгованість на 21.06.2014 року в сумарному виразі становить 56 935, 72 гривні.

При цьому, боржником ОСОБА_2 було сплачено аліменти в квітні 2008 року в сумі 349 грн., в червні 2008 року - 260 грн., у вересні 2008 року 750 грн., в серпні - жовтні 2011 року по 400 грн. щомісяця, в листопаді 2011 року - січні 2012 року 300 грн., щомісяця, в лютому - березні 2012 року по 400 грн. щомісяця, в серпні 2012 року - 1000 грн., у вересні 2013 року - 1000 грн., у грудні 2013 року - 500 гривень.

Позивач вказує, що згідно з вимогами ст. 196 Сімейного кодексу України, який набув чинності з 01 січня 2004 року, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми неоплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, суд роз»яснив, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки ( пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 196 СК України, як зазначає позивач, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період часу з 01 квітня 2008 року по 01 червня 2014 року складає: 682 873,57 гривні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.196 СК України, позивач прохала: стягнути з відповідача ОСОБА_2, на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 21.06.2014 року в сумі 682 873, 57 гривні.

09.02.2015 року представник позивача ОСОБА_4, подала письмову заяву, якою збільшила позовні вимоги, прохала суд, стягнути з відповідача ОСОБА_2, на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01.02.2015 року в сумі 756 484, 67 гривні.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явилася, в позовній заяві прохала розглянути справу за її відсутності.

Представник позивача ОСОБА_4 не з"явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що частково визнає позов у сумі 803,96 грн. Також подав письмові заперечення в яких обґрунтовує часткове визнання позову та прохає застосувати спеціальну позовну давність в 1 рік відповідно до ст.258 ЦК України і відмовити в задоволенні стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період часу з 01.04.2008 року по 10.09.2014 року.

Суд, з»ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши надані по справі докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що відповідно до рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 02.03.2005 року по цивільній справі №2-128 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, відповідач зобов»язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше за неоподаткований мінімум доходів громадян починаючи з 16.02.2005 року і до досягнення дитиною повноліття.

Проте, відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.04.2008 року по 01.02.2015 року, яка станом на 01.02.2015 року становить 42 342,39 грн., що доводиться довідкою Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ №5012 від 04.02.2015 року (а.с. 205,206).

Заява відповідача, щодо застосування спеціальної позовної давності в 1 рік відповідно до ст.258 ЦК України і відмові в задоволенні стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період часу з 01.04.2008 року по 10.09.2014 року, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Отже, ст.20 СК України містить вичерпний перелік вимог, що випливають із сімейних відносин до яких позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України.

Оскільки, ст.196 СК України (стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів)в цей перелік не входить, так як за своєю природою дана неустойка є виключно похідною від аліментів, на які позовна давність не застосовується, то в задоволенні заяви відповідача, щодо застосування спеціальної позовної давності слід відмовити за безпідставністю.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд виходить з того, що у зв'язку з винними діями відповідача щодо неналежного виконання обов'язку зі сплати аліментів на неповнолітню доньку по відповідних платежах сформувалася заборгованість, тому наявні правові підстави для притягнення платника до відповідальності.

При розгляді справи в суді було встановлено, що відповідачем доказів щодо наявності незалежних від нього причин, з яких утворилась заборгованість, не надано, а тому зроблено висновок про винність відповідача у несплаті аліментів.

Оскільки судом встановлена заборгованість по сплаті аліментів, то відсутність своєї вини в її виникненні має доводити особа, яка сплачує аліменти.

В підтвердження неспроможності сплачувати аліменти відповідач посилається на відсутність постійного місця роботи, наявність другої дитини в іншому шлюбі та хворобу батька. Однак ці обставини самі по собі не звільняють платника аліментів від відповідальності, передбаченої ст.196 СК України.

Відповідач будучи молодою особою працездатного віку, не надав будь-яких доказів наявності об'єктивних причин неможливості виконувати обов'язок по утриманню дитини в розмірі, визначеному рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов»язано з тим, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч.2 ст.550 Цивільного кодексу України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв»язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Тому суд не може згодитись з розрахунком неустойки, який надала представник позивача у заяві від 09.02.2015 року(а.с.201-204), оскільки він не ґрунтується на законі. Не можна приймати до уваги і розрахунок відповідача (а.с.22) оскільки він не охоплює весь період стягнення неустойки і також не ґрунтується на законі.

Суд приходить до висновку, що розрахунок пені за прострочку сплати аліментів слід здійснювати за формулою: Р = s * р * Q де Р - сума пені; s - сума заборгованості; р - ставка пені, у відсотках за день прострочення; Q - кількість днів прострочення.

Здійснивши розрахунок пені за прострочку сплати аліментів лише за 2008 рік (починаючи розрахунок прострочення з травня 2008 року), суд приходить до висновку, що її розмір складає 277 366,29 грн.:

Місяць, РікНарахована сума аліментівПеня (1%) Кількість днів Сума неустойки (пені)
04.20081212,75 грн.1%246729 914, 10 грн.
05.20081561,75 грн.1%243638 044, 23 грн.
06.20081301,75 грн.1%240631 320, 10 грн.
07.20081204,37 грн.1%237528 603, 79 грн.
08.20081204,37 грн.1%234428 230, 43 грн.
09.2008454,37 грн.1%231410 505, 56 грн.
10.20081638,77 грн.1%228337 413, 12 грн.
11.20081638,77 грн.1%225336 921, 49 грн.
12.20081638,77 грн.1%222236 413, 47 грн.

ВСЬОГО: 277 366, 29 грн.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При цьому, санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, визначених ст.ст.181,182 СК України і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до стягнення пені, яка перевищує сам розмір заборгованості по аліментам.

Суд вважає, що оскільки розмір пені лише за 2008 рік (277 366,29 грн.) більш ніж в 6,5 разів перевищує сам розмір заборгованості по аліментам (42 342,39 грн.), то за наступні роки періоду стягнення розрахунок проводити не потрібно.

Суд враховує, наявність другої дитини від іншого шлюбу - малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка також потребує утримання, а також батька відповідача похилого віку, який тяжко хворіє та те що на час вирішення спору відповідач періодично частково сплачує аліменти, а тому зважаючи на вищевикладене, керуючись засадами розумності, виваженості, виходячи з загальних положень про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання суд вважає, що розмір неустойки повинен бути зменшений до розміру заборгованості по аліментам, а саме 42 342, 39 грн.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судових витрат, то суд відповідно до ч.3 ст.88 стягує з ОСОБА_2в дохід держави судовий збір в сумі 204,52 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 213, 215, 218, 367 ЦПК України ст. 196 Сімейного Кодексу України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уроженця та жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01.02.2015 року в сумі 42 342, 39 гривні.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 204,52 грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, що брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: