Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 20 листопада 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 3248,69 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 16 січня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 26 888,58 грн., яку і просив стягнути банк.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення місцевого та ухвалу апеляційного судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга заявника підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, клопотання про його поновлення заявлено не було. Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Установлено, що відповідно до кредитного договору від 20 листопада 2006 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назву якого змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», надало кредит ОСОБА_3 у розмірі 3248,69 грн. строком на 36 місяців з 20 листопада 2006 року по 20 листопада 2009 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, шляхом щомісячного внесення грошових коштів у розмірі 129,90 грн. в обмін на зобов'язання відповідача повернути кредит зі сплатою відсотків у зазначені строки, що підтверджено заявою позичальника на видачу кредиту.

Останній платіж у рахунок погашення заборгованості за кредитом відповідачем було здійснено 25 вересня 2007 року в розмірі 338,79 грн., після чого він повністю припинив погашення заборгованості, що підтверджено розрахунком заборгованості.

Відповідно до вказаного розрахунку заборгованості з 21 червня 2007 року боржнику нараховано пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, однак позивач звернувся до суду з позовом лише 05 лютого 2014 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості станом на 16 січня 2014 року становить 26888,58 грн. і складається з наступного: 2291,90 грн. - заборгованість за кредитом, 9088,18 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 13 751,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1256,60 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня заява про застосування позовної давності.

Пославшись на заперечення відповідача як на підставу застосування наслідків пропущення строку позовної давності (а.с. 42 - 44), суди не звернули уваги, що в них іде мова лише про відсутність підстав для нарахування відсотків після закінчення строку дії договору, а тому суди неправомірно застосували ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував усі обставини справи, не сприяв їх всебічному та повному з'ясуванню, не дослідив усі докази та не надав їм належної оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду без змін.

Оскільки судами допущені порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то оскаржувані судові рішення на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська