Справа № 184/1777/15-ц
Номер провадження 2/184/615/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

розглянувши в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання права власності»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд визнати за ним право власності на гараж № 31 загальною площею 35,8 квадратних метрів, який розташований в районі господарських сараїв біля житлового будинку №5 по вул. Комсомольській в м Орджонікідзе Дніпропетровської області.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, будучи знайомим позивача, увійшовши до нього в довіру, попросив у нього грошові кошти в борг на невеликий термін. В січні 2013 року в м. Орджонікідзе ОСОБА_2 попросив ОСОБА_1 позичити йому кошти у розмірі 40 000 грн.. 11 січня 2013 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача кошти в сумі 40 000 грн. та власноруч склав та передав йому свою розписку, в якій підтвердив, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в борг кошти в сумі 40 000 грн. і що він зобов'язується цей борг повернути протягом двох років. При цьому умовою укладення договору позики було те, що відповідач в разі несплати вказаної суми боргу до 11 січня 2015 року дає згоду на передачу у власність позивача гаража № 31, який розташований біля житлового будинку № 5 по вул. Комсомольській в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області. Вказаний гараж належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу № 4915 від 29 липня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається в простій письмовій формі. За змістом ч.2 ст. 1047 ЦК України, якщо договір укладається в простій письмовій формі, його укладення може бути здійснено як у формі окремої угоди позики, так і шляхом обміну листами, телеграмами, тощо. Розписка, підписана відповідачем, і є документом, який згідно закону стверджує укладення договору позики.

Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та порядку, що встановлено договором. Однак, коли в січні 2015 року відповідач не сплатив позивачу вказану суму боргу, через деякий час ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою щодо повернення грошових коштів, але відповідач відмовився повернути йому позичені грошові кошти.

Таким чином, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому його кошти, але постійно отримував обіцянки і для нього стало очевидним, що він взагалі не має намірів їх повернути. В подальшому він заявив, що в нього немає коштів, щоб йому віддати, посилаючись на те, що у нього скрутне матеріальне становище та надав позивачу необхідну документацію на вказаний вище гараж та ключі від нього для його використання за призначенням.

Однак, щоб укласти нотаріально договір купівлі - продажу гаражу позивач звернувся до відповідача, який пообіцяв переоформити гараж нотаріально на його ім'я. В квітні 2015 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі - продажу вказаного вище гаражу в простій письмовій формі. В подальшому відповідач обіцяв оформити цю угоду у нотаріуса. Будь - яких особистих речей відповідача в гаражі не залишилось, так як він їх вивіз до оформлення угоди купівлі-продажу.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації у порядку, передбаченому ст.ст. 182, 209, 210 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається, а тому суд має право визнати такий договір дійсним.

Усі суттєві умови договору купівлі - продажу гаражу № 31 по вул. Комсомольська в м. Орджонікідзе сторонами було виконано, що підтверджується відповідними доказами. Відповідач вважає гараж власністю позивача. Однак своїми діями відповідач фактично ухиляється від підписання договору купівлі - продажу у встановленому законом порядку. Самостійно оформити угоду купівлі - продажу гаражу позивач не має можливості, а тому і вимушений звернутись до суду з цією позовною заявою.

Вказаним гаражем позивач користується протягом тривалого часу. В липні 2015 року КП «Нікопольське МБТІ» було складено та видано на ім'я позивача технічний паспорт на гараж № 31 загальною площею 35,8 квадратних метрів, який розташований в районі господарських сараїв біля житлового будинку № 5 по вул. Комсомольська в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області.

Відповідно до ст. 316 ч. 1 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Позивач вважає, що у нього є всі законні підстави для звернення до суду щодо визнання за ним права власності на вказаний гараж.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності позивача на гараж не оспорюється ні самим відповідачем по справі, ні іншими особами.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж № 31 загальною площею 35,8 квадратних метрів, який розташований в районі господарських сараїв біля житлового будинку №5 по вул. Комсомольській в м Орджонікідзе Дніпропетровської області.

Керуючись ст.ст. 22, 220, 392, 657, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209 213, 224, 226 Цивільно-Процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж № 31 загальною площею 35,8 квадратних метрів, який розташований в районі господарських сараїв біля житлового будинку №5 по вулиці Комсомольській в м Орджонікідзе Дніпропетровської області.

Копію заочного рішення протягом трьох днів направити відповідачу. Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його ухвалення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_4