Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 4-с/487/17/15
У Х В А Л А

Іменем України

07.05.2015 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі

головуючого судді Разумовської О. Г.,

при секретарі Кожину В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого судом 13. 06. 2014 у справі № 2/487/1667/14 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики. В своїй скарзі ОСОБА_1 зазначав, що 26. 05. 2014 Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неповернутої суми грошових коштів за договорами позики, відсотків за користування ними та 3 % річних за прострочку виконання грошових зобовязань. 13. 06. 2014 на підставі цього рішення Заводським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист. 19. 01. 2015 державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження. 27. 01. 2015 державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно та з метою його забезпечення оголошено заборону на його відчуження. Вказані постанови державного виконавця вважає незаконними та просить їх скасувати, а дії державного виконавця з їх винесення неправомірними.

Ухвалою суду від 07. 05. 2015 провадження у справі в частині вимог скарги про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 27. 01. 2015 закрито.

В судовому засіданні скаржник вимоги за скаргою підтримав, просив її задовольнити.

Представник Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в судовому засіданні з підставами, викладеними в скарзі не погодилася, проти задоволення скарги заперечувала, з посиланням на законність дій державного виконавця в межах наданих повноважень та дотримання порядку, передбаченого чинним законодавством. В задоволенні скарги просив відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26. 05. 2014 Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неповернутої суми грошових коштів за договорами позики, відсотків за користування ними та 3 % річних за прострочку виконання грошових зобовязань.

13. 06. 2014 на підставі цього рішення Заводським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист.

19. 01. 2015 державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_2 за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження.

27. 01. 2015 державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно та з метою його забезпечення оголошено заборону на його відчуження.

Скаржник вважає вказані дії державного виконавця незаконними та просить скасувати зазначені постанови.

Водночас, відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Частиною 1 статті 25 вказаного закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень с звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право накладати арешт на майно боржника.

За такого дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанов в повній мірі відповідали вимогам закону, і доказів їх неправомірності скаржником не надано.

Державним виконавцем вказані постанови винесено в межах наданих йому повноважень та з дотриманням чинних на час здійснення виконавчих дій вимог законодавства, тому дії державного виконавця з винесення оскаржуваних постанов є правомірними.

Твердження скаржника про те, що після повернення виконавчого листа в жовтні 2014 року рішення суду не підлягає виконанню, суд вважає безпідставними з огляду на те, що на час відкриття виконавчого провадження рішення суду було чинним та не скасованим, а, відповідно, і виконавчий лист не відкликався та не визнавався таким, що не підлягає виконанню. Також строк на предявлення до виконання виконавчого документу, визначений ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до п. 1 ч. 1 якої виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом одного року, на момент винесення постанови від 19. 01. 2015 про відкриття виконавчого провадження не закінчився.

Таким чином, зважаючи на те, що виконавче провадження відкрито за передбачених законодавством підстав, державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, суд дійшов висновку про необгрунтованість підстав, зазначених скаржником при зверненні до суду з даною скаргою, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 386, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала набирає чинності через пять днів з дня її винесення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк та порядок, передбачений ст. ст. 294- 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська