провадження № 2/521/796/15
Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

18 травня 2015 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Стариш О.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та визнання договору не дійсним, третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, -

Встановив:

ОСОБА_1, діючи в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та визнання договору не дійсним, посилаючись на те, що в 1995 році адміністрація Одеського заводу будівельно-обробних машин виділила матері позивача ОСОБА_5 для користування кімнати № 46 і № 47 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. 21.09.96 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6, після чого вони разом почали мешкати в зазначених кімнатах. 27.11.97 року від шлюбу народилась дитина ОСОБА_2. 29.02.2000 року дирекція Дочірнього підприємства «Турбота» ВАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» видала на ім'я позивача посвідчення № 367 про закріплення за нею та членами її сім'ї кімнати № 46 вказаного гуртожитку. 29.05.2000 року позивач разом з сином зареєстрували місце проживання за вказаною адресою. В подальшому, в зв'язку з хворобою чоловіка, позивач разом з сином переселилась проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. На весні 2014 року, позивачу, яка мала намір провести ремонтні роботи в кімнатах № 46 і № 47 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та переїхати проживати до них разом з сином, стало відомо, що власником вказаних приміщень є ОСОБА_3, яка набула право власності на них за договором дарування, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 02.11.2012 року.

Оскільки позивач вважає вказаний договір недійсним, з метою вселення разом з сином в кімнати № 46 і № 47 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та усунення перешкод в їх користуванні, позивач вимушена звернутись з позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість.

Представники ПАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, справу просить розглянути в її відсутність.

Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 21.09.1996 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено шлюб, після реєстрації якого вони разом почали мешкати в кімнатах 46 і № 47 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

27.11.1997 року від шлюбу народилась дитина ОСОБА_2.

29.05.2000 року місце проживання ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому, в зв'язку з хворобою ОСОБА_6, позивач разом з сином переселилась проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

На весні 2014 року, позивач, маючи намір провести ремонтні роботи в кімнатах № 46 і № 47 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та переїхати проживати до них разом з сином, дізналась, що власником вказаних приміщень є ОСОБА_3.

ОСОБА_3 отримала у власність 18/1000 частин будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, які складаються з кімнати № 46, площею 17,7 кв.м. та кімнати № 47, площею 9,5 кв.м. на підставі договору дарування, укладеного 02 листопада 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Вказані 18/1000 частин будівлі гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на час укладення договору дарування, належали ОСОБА_4 на підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12 травня 2008 року.

Вказане заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 12 травня 2008 року скасоване рішенням апеляційного суду Одеської області 23.09.2014 року.

Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян в період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки.

Отже підставою надання житлового приміщення в гуртожитку за спільним рішенням адміністрації підприємства і профкому, є перебування особи у трудових або навчальних відносинах із підприємством.

Позивачем, під час розгляду справи, не надано доказів відношення до визначеної нормами житлового законодавства категорії громадян для проживання яких можуть використовуватися гуртожитки.

Крім того, відповідно статей 128, 129 ЖК УРСР, пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, форму спеціального ордера встановлено «Примірним положенням про гуртожитки», затвердженого постановою № 208 від 03.06.1986 року.

Як вбачається з форми спеціального ордера, затвердженого «Примірним положенням про гуртожитки», в ньому зокрема зазначається місце роботи, навчання особи, якій він надається, дата номер та орган що прийняв рішення про надання житлового приміщення у гуртожитку, склад сім'ї особи, якій видано ордер, із зазначенням прізвища, ім'я по-батькові, року народження та родинних відносин із особою якої видано ордер.

Надане ОСОБА_1 посвідчення № 367 від 29.02.2000 року про закріплення за нею кімнат № 46 і № 47 гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, за формою та змістом не відповідає вимогам житлового законодавства, встановленим до спеціального ордера, отже не є правомірною підставою для вселення в приміщення гуртожитку.

Відповідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів які б підтверджували обставини якими він обґрунтовує позовні вимоги та не наведені підстави які б вказували на недійсність укладеного договору дарування, укладеного 02 листопада 2012 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 127, 128, 129 ЖК України, ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПАТ «Одеський завод будівельно-обробних машин» про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та визнання договору не дійсним - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя: О.Михайлюк