Провадження № 2/127/271/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Цехановського І.Л..,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірного підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до дочірного підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що з 9 листопада 2010 року він працював в дочірньому підпиємстві "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на посаді начальника відділу головного механіка, а 24 січня 2011 року був переведений на посаду начальника відділу механізації і енергозбереження та 13 серпня 2014 року його було звільнено з займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Позивач вважає дане звільнення незаконним та таким що не відповідає вимогам чинного законодавства. Так, в порушення ст. 42 КЗпП України відповідачем при звільненні не взято до уваги те, що ОСОБА_1 довший час працює на даному підприємстві ніж інші працівники, які займають аналогічні посади за напрямом праці та кваліфікації, проте під скорочення не потрапили. Також на момент звільнення позивач мав двох утриманців - дружину, яка теж була звільнена у зв'язку із скороченням чисельності штату та неповнолітнього сина віком 17 років.

Крім того, у зв'язку з незаконними діями відповідача ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у втрачені ним нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя, в родинні виникли напруження, суперечки та непорозуміння.

Разом з тим, позивач зазначає, що на початку вересня 2014 року він звертався до Вінницького міського суду Вінницької області з аналогічною позовною заявою, однак в зв'язку з відсутністю юридичної освіти та коштів на отримання якісної правової допомоги, позовна заява була залишена без руху, а ухвалою суду від 29 вересня 2014 року - повернута. Про існування даних ухвал суду йому стало відомо тільки 3 жовтня 2014 року. Дані обставини ОСОБА_1 вважає поважними причинами пропуску встановлених строків звернення до суду.

У зв'язку з вищевикладеним позивач, був змушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить визнати поважними причини пропуску строків звернення до суду та поновити їх; поновити його на дочірньому підприємстві "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на посаді начальник відділу механізації і енергозбереження або на посаді, згідно нового штатного розкладу "провідний механік"; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, 13000 грн. моральної шкоди та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що вимога позивача про поновлення його на ліквідованій посаді вимагає визнання незаконним та скасування нового штатного розкладу ДП "Вінницький облавтодор" та наказу "Про скорочення чисельності працівників апарату управління ДП "Вінницький облавтодор", однак відповідних обґрунтувань ним не викладено. Крім того, підприємство не мало можливості перевести позивача з його згоди на іншу роботу, у зв'язку із відсутністю вакансій. Також вимогу позивача про поновлення його на посаді, згідно нового штатного розкладу "провідний механік", шляхом звільнення менш кваліфікованого працівника, представник відповідача вважає безпідставною тому, що такі дії підприємства є його правом, а не обов'язком. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З наказу (розпорядження) № 73-К від 13.08.2014 року дочірного підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (а.с. 8) та запису в трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с. 6) судом встановлено, що останій був звільнений з посади начальника відділу механізації і енергозбереження у зв'язку зі скороченням чисельності та штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що рішенням колегії державного агентства автомобільних доріг України № 14 від 14.05.2014 року про оптимізацію чисельності працюючих та структури дочірніх підприємств ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" вирішено продовжити роботу з оптимізації функціонування дочірніх підприємств ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" у відповідності до чинного законодавства (а.с. 38), яке наказом №141 від 15.05.2014 року було прийнято до виконання (а.с. 37).

Згідно наказу № 85 від 10.06.2014 року дочірного підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про скорочення чисельності працівників апарату управління ДП "Вінницький облавтодор" у пункті 2 передбачено скорочення ряду посад, в тому числі і посади позивача (а.с. 46-47).

Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно наказу № 49-К від 13.06.2014 року про попередження працівників апарату управління ДП "Вінницький облавтодор" про наступне звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату, судом встановлено, що перелік працівників, посади яких підлягають скороченню затверджені лише в додатку №1, а в самому наказі - відсутні (а.с. 93).

Разом з цим в додатку № 1 до наказу № 49-К від 13.06.2014 року (Список працівників апарату управління ДП "Вінницький облавтодор", що попереджаються про наступне можливе звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату і ознайомлюються з пропозицією про працевлаштування), суд вбачає, що від підпису позивач ОСОБА_1 відмовився, в результаті чого був складенний акт (а.с. 96), пропозиції про працевлаштування відсутні, з якого суд робить висновок про те, що він був персонально попереджений про звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату (а.с. 94-95).

Згідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

З довідки № 15 від 14.11.2014 року дочірного підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" вбачається, що за період проведення скорочення чисельності та штату апарату управління ДП "Вінницький облавтодор" з 13 червня по 13 серпня 2014 року в штатному розписі були відсутні вакантні посади, переведення на які можна було б запропонувати позивачу ОСОБА_1 (а.с.64).

Доказом того, що позивачу ОСОБА_1 пропонувалась інша робота є повідомлення директора ДП "Вінницький облавтодро" від 12.08.2014 року про відсутні вакантні посади в штатному розписі апарату ДП та запропоноване йому переведення на посаду електрика філії "Літинський райавтодор", з яким позивач був письмово ознайомлений та зазначив, що посада не відповідає його знанням та кваліфікації (а.с. 97).

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем вживались заходи щодо запропонування позивачу іншої посади у філії даного підприємстві, оскільки посада, яка б відповідала посаді позивача, на підприємстві була відсутня.

Як вбачається з показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вони постійно були присутні на нарадах, на яких позивачу застосовувались усні зауваження за неналежне ставлення до посадових обов'язків.

Згідно ст. 43 ч. 1 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 ст. 40 КЗпП України (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Судом встановлено, що позивач звертався до профспілки ДП "Вінницький облавтодор" з проханням розглянути законність дій відповідача у його звільненні, що підтверджується заявою від 11.08.2014 року (а.с. 10).

Як пояснили сторони в судовому засіданні, профспілка дала згоду на звільнення.

Згідно штатного розкладу працівників апарату управління ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на 2014 рік від 30.05.2014 року, який введений в дію з 10.06.2014 року, суд вбачає, що посада яку займав позивач - начальник відділу механізації і енергозбереження відсутня, та створена нова посада - провідний механік (а.с. 42-43).

Також відповідно до ч. 4 роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

За змістом ст. 233 ч. 1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Суд прийшов до висновку, що місячний строк звернення до суду про поновлення на роботі позивачем пропущено, оскільки встановлено, що 13.08.2014 року позивач був ознайомлений з наказом №73-К про припинення трудового договору, а до суду він звернулася на початку вересня 2014 року, однак ухвалою суду від 12.09.2014 року його позовну заяву було залишено без руху, а ухвалою суду від 29.09.2014 року її повернуто (а.с. 13).

Як вбачається з пояснень, наданих в судовому засіданні позивачем, він не пам'ятає чому ним не було усунуто недоліки позовної заяви. Таким чином, ОСОБА_1 14.10.2014 року повторно звернувся до суду з даним позовом, однак з пропущенням строку звернення до суду.

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки.

Однак посилання позивача на те, що аналогічна позовна заява була повернута у зв'язку з відсутністю у позивача юридичної освіти та коштів на отримання якісної правової допомоги не може бути розцінена судом як поважна причина пропуску цього строку. Інших доказів поважності причин пропуску цього строку позивачем суду не надано.

В зв'язку з цим суд не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та застосовує строк позовної давності і вважає, що він пропущений.

Крім того, суд прийшов до висновку про те, що під час звільнення позивача не мало місце порушення трудового законодавства, зокрема переважного права залишення на роботі.

Щодо вимоги про стягнення з дочірного підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" моральної шкоди в розмірі 13000,00 грн. суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 даної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували нанесення йому діями відповідача моральних страждань чи порушення нормальних життєвих зв'язків.

В зв'язку з вищевикладеним, позивач не має підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також про відшкодування моральної шкоди в сумі 13000,00 грн., відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, оскільки зазначені вимоги випливають з вимоги про поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 43, 49-2, 233, 234, 237-1 КЗпП України, п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів", п.п. 3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до дочірного підприємства "Вінницький облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: