Провадження № 2/127/5372/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І.Е., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою суду від 30.07.2015 року позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

У визначений судом строк позивачем було усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 14.09.2015 року відкрито провадження по вище зазначеній цивільній справі.

20.08.2015 року через канцелярію суду позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова справа № 751/12644/14 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ПАТ «Альфа Банк», який перебуває на виконані в Вишенському відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та шляхом заборони Вишенському відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції вчиняти будь-які дії повязані із проведенням виконавчого провадження до вирішення справи по суті.

Заявник мотивує свою заяву тим, що дії Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції з виконання вказаного виконавчого листа можуть безпосередньо завдати значних збитків та невідворотних наслідків. Зокрема, це може поставити родину заявника в скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Підставою для забезпечення позову є заява особи, яка бере участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Так, заявник зазначає про необхідність забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова справа № 751/12644/14, однак п. 6 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено можливість зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказаний виконавчий документ не оскаржується.

Судом прийнято до уваги, що ч. 2 ст. 152 ЦПК України вказує на відкритий перелік видів забезпечення позову в рамках єдиної судово-виконавчої справи, оскільки виконання рішення це стадія цивільного процесу. Однак, за своєю правовою природою зупинення виконавчого провадження та вжиття видів забезпечення позову за ст. 152 ЦПК України різні, оскільки по-перше, при застосуванні закону проходить тимчасове зупинення виключно сфери дії примусового виконання боржником рішення, а при застосуванні ЦПК України тимчасово втрачається правова сила того рішення, що зупинено.

Також є суттєва різниця в тому, як проходить ця процедура: за законом це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду (ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження»), за правилами ЦПК України це повноваження суду, яке може бути оскаржене в апеляційному порядку. При цьому суд не може зупинити виконавче провадження, так як це виключне повноваження державного виконавця. Навіть у разі оскарження дій державного виконавця, який не зупинив виконавче провадження, суд вправі визнати його дії незаконними та зобовязати зупинити виконавче провадження, а не самому зупиняти (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Зупинення виконавчого провадження за законом і зупинення виконання за правилами ЦПК України (пункти 2, 5, 6 ст. 152 ЦПК України) це різні правові інститути, які вчиняються в різних правових процедурах. Частина 2 ст. 152 ЦПК України, як відкритий перелік, не дає підстав вважати зупинення виконавчого провадження як вид забезпечення позову.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що суд не вправі вжити заходів забезпеченню позову шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Зокрема, на вище зазначене звернув увагу й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Вимоги заявника про забезпечення позову шляхом заборони Вишенському відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції вчиняти будь-які дії повязані із проведенням виконавчого провадження до вирішення справи по суті також не підлягають до задоволення враховуючи наступне.

Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заявник не навела обставин, які свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, не обґрунтувала у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача - можливе докладення значних зусиль та витрат для їх відновлення. Доказів ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 по спірному договору поруки, а також перебування на примусовому виконанні судового рішення, де боржником є ОСОБА_1 суду не надано.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільний процесуальний кодекс України враховує принцип рівноправя сторін у процесі і забезпечує захист інтересів, в тому числі, відповідачів.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і встановлено, що дані заходи забезпечення позову не відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо не зв'язані з предметом спору. Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Вони застосовуються лише до позовів про визнання і про присудження. Значення цього інституту цивільного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Предметом спору у даній справі є припинення договору поруки.

Заявником не надано докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, враховуючи вище викладене, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: