Справа № 703/5631/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2015 Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Гудзюка І.В.

при секретарі Федоровій І.В.,

за участю представників:

позивача - Вікторжевського О.В.,

відповідачки - адвоката Євсик О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до укладеного договору від 16 лютого 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов'язання за вказаним договором не виконала.

Порушуючи зобов'язання за кредитним договором відповідачка станом на 30 вересня 2014 року має заборгованість - 18122,45 грн., яка складається з наступного:

- 4482,41 грн., - заборгованість за кредитом;

- 10336,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1964,20 грн. - заборгованість з пені та комісії за користуванням кредитом;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 839,16 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини і те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку, останній просить стягнути із відповідачки на свою користь 18122 грн. 45 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 234 грн. 60 коп.

Відповідачка зазначила, що через скрутне матеріальне становище не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого виникла заборгованість перед банком, яка на день закінчення строку дії кредитної картки (лютий місяць 2009 року) не була погашена. Останній платіж на погашення заборгованості по кредиту нею внесений 1 квітня 2009 року в розмірі 150 грн., проте банк звернувся до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише в жовтні 2014 року. Тому просить в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до неї про стягнення заборгованості в сумі 18315,41 грн. відмовити повністю в зв'язку зі спливом позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

16 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг, згідно умов якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 3500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «Приватбанк», керуючись п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, збільшив кредитний ліміт до 5500 грн.

Відповідно до п.п.3.1.1. та 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Строк дії картки, виданої 22 лютого 2007 року ОСОБА_3, згідно її заяви, становить два роки, тобто закінчився в лютому 2009 року.

Дійсно, ОСОБА_3 не виконала своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого виникла заборгованість перед банком, яка на день закінчення строку дії кредитної картки (лютий місяць 2009 року) не була погашена. Останній платіж на погашення заборгованості по кредиту був внесений ОСОБА_3 1 квітня 2009 року в розмірі 150 грн.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права лише 16 жовтня 2014 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно правового висновку Верховного суду України у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 22 жовтня 2014 року у справі 6-127цс14), за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, який визначений у два роки.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 31 травня 2015 року, наданої в судове засідання 28 квітня 2015 року, карта НОМЕР_1, видана ОСОБА_3 за договором № SAMDN5218, має термін дії до березня 2015 року, тобто банк на свій розсуд неодноразово продовжував дію цієї картки.

Але згідно тієї ж постанови Верховного суду України від 22 жовтня 2014 року у справі 6-127цс14 у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором, автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що укладений договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк, але пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

ОСОБА_3 після закінчення строку дії договору (лютий 2009 року) нової платіжної картки і грошових коштів від банку не отримувала, окрім того нею не були виконані зобов'язання за договором від 16 лютого 2007 року. (Правова позиція, висловлена ВСУ під час розгляду справи №6-103 цс 14).

З урахуванням того, що строк позовної давності сплив в квітні 2012 року, а ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив позовні вимоги до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості тільки у жовтні 2014 року, відповідачка просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Твердження позивача, що відповідачкою були вчинені дії які свідчать про визнання боргу та мають наслідком переривання позовної давності, не відповідають дійсності.

Згідно ч.1,2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

В матеріалах справи відсутні докази стосовно вчинення ОСОБА_3 дій про визнання боргу або іншого обов'язку. Під такою дією не можна розуміти відкриття особою поточного рахунку в установі банку для отримання заробітної плати, оскільки така подія не пов'язана джерелом походження з цією справою та не має ніякого відношення щодо визнання чи невизнання боргу. Списання установою банку з карткового рахунку клієнта без його згоди певних грошових сум є дією з боку банку, а не клієнта. Така подія аж ніяк не може бути розцінена як вчинення відповідачкою дії, що свідчить про визнання боргу.

Крім того, згідно постанови пленуму Вищого Господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», в пункті 4.4.1. зазначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст. 264 ЦК України), суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Відповідачкою заявлено клопотання про стягнення із позивача витрат на послуги адвоката в розмірі 3000 грн., із яких 1500 грн. - це витрати на підготовку до участі в судовому засіданні, виготовлення письмових заперечень, надання консультацій, а також 1500 грн. - оплата витрат на правову допомогу в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 47 постанови №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачкою дійсно укладено договір про надання правової допомоги із адвокатом Євсик О.М.

Відповідно до оригіналу квитанції №37 від 22 травня 2015 року відповідачка сплатила за правову допомогу адвокату Євсик О.М. 3000 грн.

Разом з тим, відповідачкою не надано акту прийому передачі наданих послуг із чітким визначенням нормативних годин, витрачених адвокатом на послуги по підготовці до участі в судовому засіданні, виготовленню письмових заперечень, наданню консультацій.

Тому відшкодуванню в даному випадку підлягають лише витрати понесені відповідачкою на правову допомогу адвоката в судових засіданнях, які становлять 1218 грн. (2год.30хв. х 1218грн. х40%).

На підставі наведеного, ст.ст. 253,256,257,264, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1218 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження -після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: І. В. Гудзюк