АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

при секретарі: Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 липня 2010 року між ним та ОСОБА_3, було укладено договір позики грошових коштів. В якості позики позивачем було передано відповідачу в повному обсязі грошові кошти в розмірі 100 000 гривень. Згідно вказаного договору позики, відповідач зобов'язався повернути позивачу зазначені грошові кошти до 25 липня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики грошових коштів, між позивачем та відповідачем 25 липня 2010 року було укладено договір застави транспортного засобу.

Згідно договору застави, відповідач передав в заставу належний йому на підставі власності транспортний засіб марки Peugeot 407, 2005 року випуску.

В зазначений в договорі строк, 25 липня 2012 року відповідач отриманні гроші позивачу не повернув, чим не виконав взяті на себе зобов'язання, в результаті чого у нього утворилася заборгованість.

___________________________________________________________________________

№ 22ц/794/370/2015 р. Головуючий у І інстанції:Пташник А.М.

Категорія: 19/27 Суддя-доповідач:: Владичан А.І.

У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання за договором позики, забезпеченого заставою позивач просить в рахунок погашення боргу за договором позики грошових коштів, передати у його власність, предмет застави: автомобіль марки Peugeot 407, 2005 року випуску, який належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що він не вправі звернути стягнення на заставлений автомобіль, оскільки з 19.06.2013 року він перебуває під арештом та забороною на його відчуження. Встановлені судом обставини, ніяким чином не спростовують заявлені мною вимоги та не мають значення для даної справи, оскільки предметом доказування при розгляді даної справи, були обставини, пов'язані з належним виконанням зобов'язань за договором позики та гарантуванням позикодавцю заставодержателю, в разі порушення його майнових інтересів, задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна (застави), незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, в своєму рішенні не вказав та належним чином не обґрунтував, якими саме нормами права він керувався, під час ухвалення рішення, а також не зазначив мотивів для прийняття такого рішення та підстави отримання доказів, якими були встановлені певні обставини.

Просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, і звернути стягнення на предмет застави за договором позики.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 25 липня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, було укладено та підписано договір позики грошових коштів. В якості позики позивачем було передано відповідачу в повному обсязі грошові кошти в розмірі 100 000 гривень. Факт одержання відповідачем грошових коштів у сумі 100 000 гривень та його обов'язок повернути їх до 25 липня 2012 року, підтверджується власноручно поставленим підписом відповідача, в договорі позики грошових коштів.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором позики грошових коштів, між позивачем та відповідачем 25 липня 2010 року було укладено договір застави транспортного засобу.

Згідно з п. 1.2 договору застави, відповідач передав в заставу належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2, виданого ВРЕР для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області 16.07.2010 року, на праві власності транспортний засіб марки Пежо 407, 2005 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3, об'єм двигуна: 1749 куб. см., реєстраційний номер: НОМЕР_1.

Згідно договору позики грошових коштів відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, а тому позивач просить згідно ст. 589 ЦК України в рахунок погашення боргу за договором позики грошових коштів, передати у його власність, предмет застави: автомобіль марки Пежо 407.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави за договором позики, а саме на транспортний засіб марки Пежо 407, 2005 року випуску, номер кузова: НОМЕР_3, об'єм двигуна: 1749 куб. см., реєстраційний номер: НОМЕР_1 не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про заставу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 25 липня 2010 року) договір застави повинен бути укладений в письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

Таким чином, на час укладення договору застави від 25 липня 2010 року Закон України «Про заставу» не передбачав обов'язкове нотаріальне посвідчення договору застави транспортного засобу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» угодою сторін може бути передбачено нотаріальне посвідчення договору застави і в тих випадках, коли це є не обов'язковим в силу законодавства України, але на цьому наполягає одна із сторін.

У відповідності до положень ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» в рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

За вимогами ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2.11 договору застави майна від 25 липня 2010 року сторони домовились про наступне. Звернення стягнення на заставлене майно може бути здійснено у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса з подальшою реалізацією майна заінтересованим покупцям за ринковими цінами або через аукціон, через суд, або іншим не забороненим способом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Також для задоволення забезпечених вимог заставодержатель має право на власний розсуд обрати один з наступних варіантів : а) передача предмета застави у власність заставодержателя для задоволення і погашення забезпечених вимог;

б) продаж предмета застави заставодержателем третій особі у відповідності з вимогами законодавства України;

в) будь-яка інша процедура дозволена законодавством України.

Положеннями ч. З ст. 24, ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - обтяжувач обрав спосіб звернення стягнення на підставі рішення суду, а не шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи інший позасудовий порядок. За таких обставин обов'язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення у даному випадку виникає у обтяжувана лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що він не вправі звернути стягнення на заставлений автомобіль, оскільки згідно постанови державного виконавця Шевченківського відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції від 19.06.2013 року, він перебуває під арештом та забороною на його відчуження, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, враховуючи наступне.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що 04.04.2012 року Управлінням ПФУ у Сторожинецькому районі було прийнято вимогу № ф-153 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 боргу в розмірі 4010,30 гривень. На примусове виконання цієї вимоги, про стягнення боргу, державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції, 19.02.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всіх транспортних засобів, що належали ОСОБА_3 зокрема і на автомобіль марки Peugeot 407, реєстраційний номер НОМЕР_1.

На час винесення вказаної постанови, державному виконавцю чи будь-якій інші особі не було відомо і не могло бути відомо, що вказаний автомобіль перебуває в заставі, оскільки жодних відомостей про заставу вказаного майна в реєстрі обтяжень зазначено не було.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене у відповідності до вимог чинного законодавства, з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 грудня 2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: