Справа № 317/5106/14-ц
№/п 2/317/355/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«03» червня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

при секретарі Балковій Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача, ОСОБА_5. Після поховання дружини позивач знаходивсь в пригніченому душевному стані та почувався погано, йому 80 років та він є літньою людиною, тому донька його покійної дружини, ОСОБА_6, знаючи, що в квартирі зберігається велика сума грошей, запропонувала позивачу віддати їй ці гроші для зберігання та пообіцяла йому, що з цих грошей купить позивачу побутову техніку, мобільний телефон та оплатить лікування, якщо буде така потреба або поверне їх позивачу, як тільки він забажаю цього. Також, ОСОБА_6, разом з її сином ОСОБА_3, запропонували позивачу, щоб він після закінчення строку депозитного договору з ВАТ «Державний ощадний банк України» не продовжував його, а зняв всі кошти з рахунку та віддав їм на зберігання, поки вони не знайдуть інший банк, який пропонує більш вигідні відсотки по депозитам, ніж ВАТ «Державний ощадний банк України» та запевнили, що допоможуть позивачу з вибором банку та внесуть всі ці гроші на відкритий на ім'я позивача депозитний рахунок.

Позивач прийняв їх пропозицію та в кінці квітня або на початку травня 2013 року віддав їм п'ятдесят сім тисяч гривень, які зберігалися в нього вдома.

Також, 03 травня 2013 року, позивач разом з ОСОБА_3, відповідачем по справі, прийшов до територіального відокремленого безбалансового відділення № 10007/0265 ВАТ «Державний ощадний банк України», за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 149, де зняв всі кошти зі свого депозиту разом з нарахованими відсотками, а саме - п'ятдесят шість тисяч п'ятсот гривень та одразу, не відходячи від каси №5, віддав всі гроші ОСОБА_3, який в свою чергу перерахував їх та залишив у себе, як вони і домовлялися.

Після спливу декількох місяців, а саме в червні 2013 року позивач звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з пропозицією віддати належні йому гроші, а саме - сто тринадцять тисяч п'ятсот гривень. Однак вони не віддали гроші та сказали, що ці гроші йому не потрібні, та що позивачу краще взагалі про них забути.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просять суд їх задовольнити.

Крім того ОСОБА_1 також пояснив, що у квітні 2013 року передав 57000 грн. на зберігання ОСОБА_6, а 03.05.2013 року, зняв з депозиту 56500 грн. з яких 50000 грн. віддав на зберігання ОСОБА_3, на сьогоднішній день він вважає, що усі гроші зберігає ОСОБА_3 та тримає в банку на невідомому рахунку.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, в обґрунтування своїх заперечень зазначили, що позивач по справі - дідусь відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся, ОСОБА_5. За життя бабусі і одразу ж після її смерті у позивача та відповідача були дуже теплі родинні стосунки.

Після смерті бабусі, навесні 2013 року позивач передав відповідачу 50 000,00 грн., з яких на його бажання ОСОБА_3 встановив в квартирі позивача металеві вхідні двері вартістю приблизно 5 000 грн. На залишок коштів ОСОБА_1 сказав, щоб відповідач побудував собі гараж, оскільки вони разом будували фундамент під гараж, для його автомобіля.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ніколи не було розмов та домовленостей про те, що гроші позивач дає відповідачу на деякий час, а тим більше відповідач ніколи не брав на себе обов'язку повернути отримані грошові кошти.

ОСОБА_1 за своєю доброю волею передавав грошові кошти за власним бажання, по родинному, як допомога дідуся онуку. Даючи відповідачу гроші позивач казав, що хай буде цей гараж, як пам'ять про нього.

Інших грошових коштів позивач відповідачу не давав.

Ніяких боргових, зобов'язальних правовідносин, або інших домовленостей між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не існувало.

Позивач ніколи ні відповідачу ні його матері ОСОБА_6, ніяких грошей на зберігання або на придбання побутової техніки та мобільного телефону не передавав.

Відповідач вважає, що позов виник через похилий вік позивача і усі факти наведені у позові надумані, а відтак у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

За клопотанням сторін в судовому засіданні були допитані свідки, які суду пояснили наступне:

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є рідною матір'ю ОСОБА_3, та падчеркою ОСОБА_1 Через кілька місяців після смерті її рідної матері ОСОБА_5, у них з ОСОБА_1, почались сварки. Також пояснила, що на початку травня 2013 року їй зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що має на меті зняти гроші зі свого депозиту та віддати їх ОСОБА_3 При цьому свідку відомо, що ОСОБА_1, віддав її сину 50000 грн., з який ОСОБА_3 встановив позивачу металеві двері, а інші витратив на добудову гаражу.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є подругою сім'ї ОСОБА_3 та їй відомо, що ОСОБА_3 побудував за місцем свого проживання гараж, на гроші які отримав від свого дідуся ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Також пояснила, що через короткий проміжок часу після смерті її сестри, до неї прийшов ОСОБА_1 та почав радитись з нею щодо грошей, які він збирався віддати ОСОБА_3 для будівництва гаража. Крім того зазначила, що нічого з приводу домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і ОСОБА_3 з приводу зберігання грошей ОСОБА_1 їй не казав, на погіршення здоров'я, не скаржився, операції на очах не потребував.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він є другом ОСОБА_3 та особисто знайомий з ОСОБА_1, багато років. Також значив, що ОСОБА_3 почав будувати гараж за місцем свого проживання у 2013 році, залив фундамент, після чого будівництво зупинилось, оскільки не було грошей. Після того ОСОБА_1 дав гроші ОСОБА_3 та він закінчив будівництво гаражу у 2014 році.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є напарником ОСОБА_3 та особисто знайомий з ОСОБА_1 близько 15 років. Також повідомив, що разом з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 їздив в банк за грошима, а також допомагав встановлювати ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_1 вхідні металеві двері.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, відповідача та їхніх представників, допитавши свідків та дослідивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що на початку травня 2013 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 50 000 грн. При цьому ОСОБА_1 вважав, що віддає ці гроші на тимчасове зберігання, а ОСОБА_3 вважав, що приймає ці гроші в дар від свого дідуся на будівництва гаражу.

Факт передачі вказаної грошової суми визнається сторонами по справі та підтверджується показами свідків, у зв'язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд вважає цей факт доведеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з цим, суд вважає, що позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів передачі позивачем ОСОБА_6 або ОСОБА_3 грошової суму в розмірі 57 000 грн., а відтак в цій частині суд вважає позов не доведеним.

Крім того слід зазначити, що позивач ОСОБА_1 стверджує, що суму в розмірі 57 000 грн. він передав в тому числі і ОСОБА_6, однак залучити її до участі у справі в якості відповідача позивач не вважав за потрібне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян слід вчиняти у письмовій формі.

При цьому слід зазначити, що при укладенні правочинів, особи не звільняються від відповідальності, через свою юридичну необізнаність, у разі настання негативних наслідків спричинених недодержанням вимог чинного цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти:

1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи;

2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи відношення сторін до правовідносин, що склались, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі, яка розглядається, виник певний правочин, в результаті якого грошові кошти позивача ОСОБА_1 набуті відповідачем ОСОБА_3 за наявності правової підстави, а тому їх не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК як безпідставно набуті.

Слід також зазначити, що наявність правочину між сторонами фактично підтверджує сам позивач, посилаючись у своїй позовній заяві на зокрема на ст. 218 ЦК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, у зв'язку з чим суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 31, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 208, 218, 1212 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Р.В. Мінгазов