Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3291/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2015 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого - судді Шиповича В.В.

при секретарі Вовк О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача-законного представника

неповнолітнього відповідача ОСОБА_2

представника органу опіки

та піклування Дахновської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування житлом у гуртожитку, за участі органу опіки та піклування Черкаської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у квітні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання їх такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_3. При цьому позивач посилався на те, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 2008 року. У 2003 році йому ВАТ «Черкаське хімволокно» на сім'ю із трьох осіб було видано ордер №99 від 29.10.2003 року для зайняття кімнати АДРЕСА_3. Однак у грудні 2011 року відповідач забрала свої речі та разом із сином залишила гуртожиток переїхавши жити до своїх батьків на АДРЕСА_1. З того часу ОСОБА_2 житлом у гуртожитку не цікавиться, квартиру плату та комунальні послуги не оплачує. При цьому ніяких перешкод ОСОБА_2 у користуванні кімнатою в гуртожитку ніхто не створює. Оскільки ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_5 не проживають у гуртожитку більше шести місяців позивач на підставі ст. 71 ЖК України просив їх визнати такими, що втратили право користування кімнатою АДРЕСА_3.

У судове засідання позивач не з'явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі та просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Підтвердила обставини викладені у позові. Просила врахувати, що ОСОБА_5 не є рідним сином позивача, а був усиновлений ОСОБА_4. Крім того вважала, що спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 призведе до постійних конфліктів.

ОСОБА_2 діючи як відповідач та законний представник неповнолітнього сина - ОСОБА_5, у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Не заперечувала, що не проживає разом з сином у гуртожитку більше шести місяців, однак пояснила, що це викликано тим, що спільне проживання із ОСОБА_4 неможливо, внаслідок зловживання останнім спиртними напоями та влаштуванням систематичних конфліктів, один з яких призвів до вчинення ОСОБА_4 злочину передбаченого ст. 125 ч.1 КК України за який він був засуджений Придніпровським районним судом м. Черкаси. На даний час вона проживає у квартирі своєї матері, ні вона ні син власного житла не мають. Щодо оплати комунальних послуг, то вважала, що оплата таких послуг ОСОБА_4 є обґрунтованою, оскільки він сам проживає у кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку, а крім того не сплачує будь-яких аліментів на утримання ОСОБА_5.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що визнання неповнолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житлом позбавить його можливості прийняти участь у приватизації кімнати в гуртожитку.

Суд вислухавши пояснення відповідача, представників позивача та органу опіки і піклування, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до Рішення Черкаської міської ради №5-1001 від 10.08.2010 року гуртожиток по АДРЕСА_3 передано до комунальної власності територіальної громади міста Черкаси та прийнято на баланс КП «Придніпровська СУБ».

Враховуючи правовий режим гуртожитку по АДРЕСА_3 м. Черкаси, після передачі у власність територіальної громади житлові приміщення у ньому підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому на мешканців такого гуртожитку у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України.

29 жовтня 2003 року ВАТ «Черкаське хімволокно» видано ордер №99 ОСОБА_4 на зайняття кімнати АДРЕСА_3 разом із членами сім'ї - дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_5 (а.с. 8). Факт заселення ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у гуртожиток на підставі ордеру в судовому засідання не оспорювався.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24.04.2008 року (а.с. 7).

Згідно довідки КП «Придніпровська СУБ» (а.с. 9) на даний час у кімнаті НОМЕР_1 вказаного гуртожитку зареєстровані - ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5. На ім'я ОСОБА_4 відкрито особовий рахунок НОМЕР_2. Станом на 01.03.2015 року по вказаному особовому рахунку заборгованість з оплати послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відсутня.

Згідно Акту опитування сусідів від 01.04.2015 року (а.с. 11), - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не проживають у кімнаті НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 м. Черкаси з грудня 2011 року.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК).

Відповідно до ч.2-3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Розглядаючи причини не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у гуртожитку понад шість місяців суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що відповідачі були відсутні за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин.

При цьому суд враховує, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.07.2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме в тому, що він 03.04.2015 року перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння прийшов за адресою АДРЕСА_2 де на той час проживала його колишня дружина ОСОБА_2 та умисно заподіяв ОСОБА_2 легкі тілесні ушкодження (а.с. 32).

Таким чином знайшли своє підтвердження заперечення проти позову ОСОБА_2 в тій частині, що вона не може проживати у гуртожитку в одній кімнаті житловою площею 13 кв.м. спільно із колишнім чоловіком ОСОБА_4, який може у стані алкогольного сп'яніння вести себе агресивно по відношенню до неї та її сина.

Не проживання неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у гуртожитку також викликано і тим, що він до досягнення 14 років позбавлений права самостійно визначати своє місце проживання, що передбачено ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України.

Щодо доводів представника позивача про те, що ОСОБА_5 не є рідним сином позивача, а був ним усиновлений необхідно зазначити наступне.

24.12.2002 року встановлено батьківство ОСОБА_4 відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про встановлення батьківства (а.с. 34).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 записаний як батько ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 33).

Відповідно до ч.3-5 ст. 232 Сімейного кодексу України з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Отже законодавство України надає усиновленим дітям однакові права із біологічними та покладає на усиновлювачів такі ж обов'язки як і на рідних батьків.

Таким чином під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав передбачених ст. 71, 72 ЖК України для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування кімнатою НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_3, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 127-129 ЖК України, ст.ст. 160, 232 СК України, ст. ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право користування житлом у гуртожитку.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Шипович В.В.