АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №171/767/14-ц Головуючий в першій інстанції
№ провадження 22ц/774/969/К/15 Хоруженко Н.В.
Категорія 2 (І) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Митрофанової Л.В.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Петренко К.І.

за участі: представника Комунального підприємства "Зеленодольськький міський водоканал" - Кайданович Тетяни Леонідівни,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства "Зеленодольськький міський водоканал", ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа комунальне підприємство Апостолівське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до Комунального підприємства "Зеленодольський міський водоканал", ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на нерухоме майно.

Позов обґрунтовано тим, що вона, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.10.08 року є власником квартири, розташованої в АДРЕСА_1. Згідно плану будинку, будинок складається з секцій з квартирами і місцями загального користування. За плануванням будинку її квартира відносить до секції 19 і в цій секції є місця загального користування - ванна кімната. Даною ванною кімнатою користується відповідачка ОСОБА_3 Вона неодноразово зверталась з проханням надати доступ для використання ванної, однак відповідачка відмовилась. Лише у 2012 році під час судового розгляду справи вона дізналась, що КП "Зеленодольський міський водоканал" була проведена приватизація місця загального користування - ванної кімнати, що суперечить законодавству України. На даний час співвласниками вказаної ванної кімнати є ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Фактично відповідачка ОСОБА_8 користується ванною кімнатою одноособово. Просила позоні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням суду від 25 березня 2015 року ОСОБА_5 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи.

Зокрема суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що квартира 20 не входить в секцію 19, в судовому засіданні не доведено, що квартира № 20 є одноособовою, та являється окремою секцією, так як в технічній документації взагалі відсутнє поняття секції, а міститься тільки номер будинку та номер квартири.

Крім того житлова секція-це є жиле приміщення, яке складається із декількох жилих кімнат мешканці яких користуються спільними підсобними приміщеннями до яких відповідачі відносять ванну кімнату. Таким чином кВ.20 не може вважатись окремою секцією так як має лише одну кімнату.

Також судом не враховано, що кВ.20 відноситься до секції 19 та має коридор та ванну кімнату, тому при приватизації в спільну часткову власність підсобного приміщення ванна кімната повинна була бути розділена пропорційно 5-ти квартирам, які являються приватною власністю. При оформлені приватизації орган приватизації безпідставно позбавив її права користування підсобним приміщенням не виділивши частку ванної кімнати в право власності кВ.20.

В запереченнях на апеляційну скаргу КП "Зеленодольськький міський водоканал" просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_5 проживає в квартирі АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року.

Вказана квартира розташована на одному поверсі з секцією № 19, що підтверджується планом будинку (а.с.18), у даній секції є квартири №1,2,3,4, який на даний час є приватною власністю.

Позивач вважає, що за плануванням будинку її квартира відноситься до секції 19 і в цій секції є місця загального користування - ванна кімната, доступ до якої позивачу обмежено, у зв'язку із чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що розпорядженнями органу приватизації від 30.08.07 року, 01.10.07 року та 02.03.05 року не порушено прав позивачки, оскільки право на житло у вказаному будинку позивач набула після їх прийняття - 03.10.08 року, відповідачі не були учасниками приватизації, а на момент придбання квартири позивачкою ванна кімната уже не була допоміжним приміщенням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону про приватизацію суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду. Закон врегульовує також відносини, пов'язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об'єкти приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону про приватизацію допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі - Закон про приватизацію) власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Поняття "допоміжні приміщення багатоквартирного будинку" можна зустріти у ст. 1 Закону "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Як убачається із матеріалів справи, розпорядженням органу приватизації від 30.08.07 року квартиру за адресою АДРЕСА_2, загальною площею 25,3 м2 передано у приватну спільну часткову власність гр. ОСОБА_9

На даний час власниками вказаної квартири є гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу між ними та ОСОБА_11, право власності за ними зареєстровано в КП "Апостолівське БТІ".

Згідно технічного паспорту на дану квартиру у загальну площу входить 0,5 м2 ванної кімнати (а.с.25-27).

Розпорядженням органу приватизації від 01.10.07 року квартиру за адресою АДРЕСА_3, загальною площею 22,15 м2 передано у приватну спільну часткову власність гр. ОСОБА_3 (а.с.98).

На даний час власником вказаної квартири є гр. ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_3, ОСОБА_10, право власності за нею зареєстровано в КП "Апостолівське БТІ".

Згідно технічного паспорту на дану квартиру у загальну площу входить 0,5 м2 ванної кімнати (а.с.30-32).

ОСОБА_6 також є власником квартири № 4, загальною площею 21,75 м2, за адресою АДРЕСА_4, яку розпорядженням органу приватизації від 02.03.05 року передано у власність гр. ОСОБА_12

ОСОБА_5 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 01.10.2008 року на підставі договору купівлі-продажу вказаної квартири, тобто після того, як ванна кімната вже не була допоміжним приміщенням.

Після виникнення права власності на квартиру № 20 у позивача ОСОБА_5, розпорядженням органу приватизації від 27.03.2012 року передано квартиру за адресою АДРЕСА_4, кВ. 2, загальною площею 15,1 м2 (у тому числі 0,5 м2 ванної кімнати) у приватну спільну часткову власність гр. ОСОБА_7 Проте дана частка ванної кімнати внатурі виділена не була, а тому не можна вважати її допоміжним приміщенням.

Крім того, із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивач ОСОБА_5, на відміну від відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не має будь яких прав на приміщення коридору, через який можливо потрапити до ванної кімнати.

Також позивачем не надано доказів її звернення до органу приватизації з заявою про приватизацію вказаної частики приміщення ванної кімнати.

На підставі вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що квартира 20 не входить в секцію 19, в судовому засіданні не доведено, що квартира № 20 є одноособовою та кВ.20 не може вважатись окремою секцією так як має лише одну кімнату колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки квартира АДРЕСА_1, власником якої є позивачка ОСОБА_5, має безпосередньо вихід на сходову клітку та відокремлена від інших частин будівлі глухою стіною. Саме це є ознакою секції житлового будинку відповідно термінам та визначенням, які застосовуються у будівельних нормах та правилах житлових будинків СНиП 2.08.01-89. Визначення згідно вказаних норм та правил наводиться наступним чином: секція житлового будинку - частина будинку, квартири якої мають вихід на одну сходову клітку або безпосередньо, або через коридор і відокремлена від інших частин будівлі глухою стіною. У тій же час квартири секція № 19 мають вихід на сходову клітку через коридор і секція відокремлена від інших частин будівлі глухою стіною. Тим самим вбачається що секція № 19 (складається з чотирьох квартир) та секція № 20 (складається з однієї квартири) є окремими секціями як і секція № 21, яка знаходиться на тому ж поверсі.

Визначення житлової секції, яке використовує у своєму позові позивачка ОСОБА_5, наведено у Законі України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" сфера застосування якого поширюється на осіб, які більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Будинок за адресою АДРЕСА_1 не є гуртожитком, таким чином норми вищезазначеного закону на поширюються на мешканців цього будинку.

У той же час позивачка є особою, яка має право власності на квартиру № 20 за умовами договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею та ОСОБА_13. На час укладення договору квартира вже була передана до приватної власності (тобто приватизована). У пункті 1.5 зазначеного договору оговорено, що покупець (у нашому випадку позивачка) оглянув квартиру та недоліків, які перешкоджають використанню квартири за цільовим призначенням не виявив, претензій щодо якісних характеристик відчужуваної квартири покупець немає. У технічній документації на квартиру № 20 чітко визначено межі квартири, та зрозуміло що до неї не відносяться ніякі частини приміщення квартир секції № 19.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що при оформлені приватизації орган приватизації безпідставно позбавив її права користування підсобним приміщенням не виділивши частку ванної кімнати в право власності кВ.20 колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позивачем не надано доказів її звернення до органу приватизації з заявою про приватизацію вказаної частики приміщення ванної кімнати.

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 308 ЦПК України, залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: