АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3443/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1363/15Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника позивача Кузьменко С.В.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 березня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш» до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, Полтавська філія Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 червня 2013 року близько 22.00. год в м.Полтаві по проспекту Вавілова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Санг Йонг» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ» д.н.з.НОМЕР_5, який належить на праві власності ТОВ «Завод Укрбудмаш» під керуванням ОСОБА_4 на підставі наказу про закріплення автомобіля № 50/9-В від 12.04.2013 року та подорожнього листа службового легкового автомобіля № 679 від 24.06.2013 року. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3, який був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.05.2014 року у справі № 553/2633/13-п , а провадження у справі закрито, в зв'язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 13.06.2014 року у справі № 553/2633/13-п вищевказану постанову Ленінського районного суду м. Полтави залишено без змін. Постанова набрала законної сили 13.06.2014 року.

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль«DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ» д.н.з. НОМЕР_5. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП була застрахована в Полтавській філії Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», яка здійснила виплату страхового відшкодування. Однак, страховою компанією не було відшкодовано розмір втрати товарної вартості автомобіля, так як відповідно до Закону страховик не відшкодує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 040713 від 15.07.2013 року, експертом ОСОБА_5 розмір втрати товарної вартості автомобіля було визначено в сумі 1181,44 грн., яку позивач просив стягнути з винної особи - ОСОБА_3 Також, позивач просив стягнути матеріальну шкоду в сумі 750 грн. за проведення авто товарознавчого дослідження, а всього просив стягнути матеріальну шкоду в розмірі 1931,44 грн. Окрім того, позивач просив стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу позовної заяви до суду в сумі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 березня 2015 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш» до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, Полтавська філія Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Завод Укрбудмаш» просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не врахував правову позицію ВСУ висловлену в постанові від 04.06.2014 року у справі № 6-49 цс14 та те, що страхова компанія відшкодувала страхове відшкодування без врахування розміру втрати товарної вартості автомобіля, оскільки на підставі Закону звільнена від обов'язку відшкодування втрати товарної вартості автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з підстав, визначених п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2013 року близько 22.00. год в м.Полтаві по проспекту Вавілова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Санг Йонг» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ» д.н.з.НОМЕР_5, який належить на праві власності ТОВ «Завод Укрбудмаш» під керуванням ОСОБА_4, який ним керував на підставі наказу про закріплення автомобіля № 50/9-В від 12.04.2013 року та подорожнього листа службового легкового автомобіля № 679 від 24.06.2013 року (а.с.11-13). ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Санг Йонг» та рухаючись по проспекту Вавілова в м. Полтаві, при виконанні маневру розвороту не зайняв відповідного крайнього лівого положення та скоїв зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ» під керуванням ОСОБА_4, який рухався ліворуч у попутному напрямку, внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.05.2014 року у справі № 553/2633/13-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито, у зв'язку зі спливом строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.44).

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 13.06.2014 року у справі № 553/2633/13-п вищевказану постанову Ленінського районного суду м. Полтави залишено без змін (а.с.45). Постанова набрала законної сили 13.06.2014 року.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів № АЕ / 0360015 від 28.05.2013 року цивільна відповідальність ОСОБА_3, якому належить на праві власності транспортний засіб «Санг Йонг» д.н.з. НОМЕР_4 застраховано у Полтавській філії Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на строк з 29.05.2013р. по 28.05.2015р. Відповідно до полісу страховий ліміт за шкоду,заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грн., а за шкоду, заподіяну майну 50000 грн., розмір франшизи - нуль гривень (а.с.47, 110).

В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль«DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ» д.н.з.НОМЕР_5, який належить ТОВ «Завод Укрбудмаш».

ПрAT «Страхова група «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну відповідачем ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 24.06.2014 року, на підставі звіту № 527 про оцінку майна, складеного оцінювачем ОСОБА_6 Розмір страхового відшкодування було визначено в сумі 15431,15 грн. (а.с.80-102). Із наданих копій страхової справи вбачається, що в суму страхового відшкодування не було зараховано (як складову) виплату розміру втрати товарної вартості автомобіля.

Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 040713 від 15.07.2013 року (а.с.15-25), експертом ОСОБА_5 розмір відновлювального ремонту автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y ЗНГ» д.н.з.НОМЕР_5, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 24.06.2013року, становить 18 828 грн. 14 коп. (без врахування втрати товарної вартості автомобіля); розмір втрати товарної вартості автомобіля визначено в сумі 1 181 грн. 44 коп., а загальний розмір матеріального збитку становить 20 009 грн. 58 грн. (з врахуванням втрати товарної вартості автомобіля).

Відмовляючи в завдоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки страховою компанією страхове відшкодування виплачено в повному обсязі, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 розміру товарної вартості автомобіля в сумі 1181,44 грн.

Однак, з такими висновками місцевого суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП була застрахована в Полтавській філії Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», яка здійснила ТОВ «Завод Укрбудмаш» виплату страхового відшкодування в сумі 15431,15 грн., що не заперечується сторонами.

Згідно п. 37.2. ст. 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-VI від 01.07.2004р. зі змінами і доповненнями (далі - Закон № 1961-VI)страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Із наданих копій страхової справи вбачається, що в суму страхового відшкодування не було зараховано (як складову) виплату розміру втрати товарної вартості автомобіля (а.с.80-102).

Таким чином, страховою компанією не було відшкодовано розмір втрати товарної вартості автомобіля, так як відповідно до Закону страховик не відшкодує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Майнова шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ст.1166 ч.1 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Однак, суд першої інстанції не дав належної оцінки встановленим фактичним обставинам по справі, а також тій обставині, що виконання в повному обсязі зобов'язань Страховиком не свідчить про відшкодування збитків в повному обсязі. Також висновки суду не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки аналіз загальних і спеціальних норм проведено поверхового без повного і системного їх аналізу.

Окрім того, місцевим судом не було враховано правову позицію ВСУ, висловлену в постанові від 04.06.2014 року у справі № 6-49 цс14, відповідно до якої системний аналіз пункту 32.7 статті 32 Закону № 1961-VI, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Як вбачається з калькуляції № 040713 вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, складеної експертом ОСОБА_5 (а.с.27), для відновлення пошкодженого транспортного засобу, необхідно було провести роботи по фарбуванню нових деталей (бампер передній, капот, щиток передньої правої фари, крило переднє праве, панель передня), ремонтного фарбування (декоративна накладка фари передньої правої, арка колеса), часткового фарбування деталей (дверь передня права 50% поверхні).

Так само необхідність виконання робіт по фарбуванню крила переднього правого, бамперу перднього, капоту, панелі передньої, порогу правого (частково) була визначена оцінювачем ОСОБА_6 (а.с.99)

Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 040713 від 15.07.2013 року, експертом ОСОБА_5 розмір втрати товарної вартості автомобіля було визначено в сумі 1181,44 грн. (а.с.24).

Колегія суддів звертає увагу на те, що твердження відповідача, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу, про те, що в страховій компанії його не повідомляли про обмеження відповідальності страховика відповідно до п. 32.7. ст. 32 Закону № 1961-VI та в полісі не зазначено про п. 32.7. ст. 32 Закону № 1961-VI, не мають правового значення, оскільки незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності ( ч.2 ст. 68 Конституції України) та не зазначення в полісі повного тексту Закону № 1961-VI не є підставою для незастосування норм спеціального закону.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що визначений експертом ОСОБА_5 розмір втрати товарної вартості автомобіля в сумі 1181,44 грн. підлягає відшкодуванню особою, яка завдала шкоду - ОСОБА_3, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що не підлягає задволоденню позовна вимоги про стягнення в рахунок відшкодування шкоди 750 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки ці витрати не відностять до судових витрат в розумінні ст. 79 ЦПК України, так як експертне дослідження було проведено не на підставі ухвали суду, а також не являються збитками в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, так як не є витратами, які особа зробила або повинна була зробити для відновлення пошкодженого майна.

Таким чином, колегія суддів, врахувавши в системному зв'язку фактичні обставини по справі та норми чинного законодавства (як загальні, так і спеціальні), які регулюються відносини в сфері відповідальності за завдання шкоди вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Питання щодо стягнення та розподілу понесених сторонами судових витрат не є позовною вимогою, а його вирішення є обов'язком суду при ухваленні рішення по суті позовних вимог згідно ст. 88 ЦПК України.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 5 ст. 88 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат відносяться судовий збір та інші витрати, пов'язані із розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу.

Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., які позивач просить стягнути на свою користь, то колегія суддів вважає, що вони не підлягають стягненню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було 01.07.2014 року укладено угоду про надання юридичних послуг з адвокатом Рохмановим В.І., на підтвердження чого надано витяг з угоди на представництво інтересів, ордер та атк приймання-передачі виконаної роботи (а.с.137-139).

Згідно журналів судових засідань (а.с.140, 148) адвокат Рохманов В.І. барв участь в судових засіданнях 13.01.2015 року та 09.02.2015 року.

Понесені стороною витрати на правову допомогу повинні бути документально підтвердженні та доведені. Окрім того, на підтвердження цих витрат повинен бути наданий детальний розрахунок із зазначенням кожної проведеної дії та затраченого на неї часу.

На підтвердження понесених судових витрат за правову допомогу, позивачем взагалі не надано жодних належних і допустимих доказів.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу (квитанція), а також розрахунку таких витрат є підставу для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (абз. 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача витрат за надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При застосуванні ст. 88 ЦПК України слід брати сукупну величину всіх понесених судових витрат кожною із сторін.

Так, судові витрати, які були понесені позивачем та підлягають стягненню складаються з судового збору в сумі 243,60 грн. за подачу позову до суду (а.с.4) та судового збору в сумі 121,80 грн. за подачу апеляційної скарги (а.с.175). Загальний розмір судових витрат становить 365,40 грн. (243,60+121,80=365,40). Пропорційний розмір задоволений вимог становить 61,2% (1181,44х100:1931,44=61,2).

Таким чином, судові витрати на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог (61,2%), що в даному випадку становить 223,62 грн., виходячи з сукупного розміру сплаченого судового збору за подачу позову до суду та за подачу апеляційної скарги (243,60+121,80)х61,2%=223,62).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 309 ч.1 п.3,4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш» - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш» до ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш» 1181,44 грн. (одна тисяча сто вісімдесят одна гривня 44 копійок) в рахунок відшкодування розміру втрати товарної вартості автомобіля.

В задоволенні позовних вимог про стягнення вартості проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 750 грн. - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Укрбудмаш» 223,62 грн. (двісті двадцять три гривні 62 копійки) в рахунок відшкодування понесених судових витрат про оплаті судового збору.

Відмовити ТОВ «Завод Укрбудмаш» в стягненні на його користь судових витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) О.В.Чумак

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця