Номер провадження: 22-ц/785/406/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк", третя осба ОСОБА_3 про визнання договору поруки припиненим, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2014 року -

встановила:

Позивач звернулася до суду з позовом, по якому просить суд визнати припиненим договір поруки від 29 листопада 2007 року № 160835 укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 за яким ОСОБА_2 зобов'язується перед ПАТ "УкрСиббанк" відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 29 листопада 2007 року.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що між нею та відповідачем в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань перед кредитором. Позивач вважає, що обсяг її відповідальності за договором поруки було збільшено без її згоди внаслідок укладання між банком та ОСОБА_3 Додаткової угоди №2 до кредитного договору. Також позивач зазначає, що у договорі про надання споживчого кредиту № 0 відсутнє посилання на поручительство ОСОБА_2, а лише посилання щодо майнової поруки ОСОБА_2 за іпотечним договором та зазначає, що договір поруки від початку не був спрямований на виникнення правовідносин між сторонами. Крім того позивач наголошує на тому, що детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача був долучений до Кредитного договору окремою Додатковою угодою № 2 від 29.11.2007 року, отже позивач вважає що є підстави для визнання договору поруки припиненим. Вищенаведені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29.11.2007 року між АКБ "УкрСиббанк" (ПАТ " УкрСиббанк") та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

В забезпечення виконання зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором 29.11.2007 року між АКБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 160835, відповідно до умов якого остання зобов'язалась перед банком віповідати за невиконання боржником усіх зобов'язань, що виникли з вищезазначеного договору.

Позивач в позові посилається на те, що обсяг її відповідальності збільшився у зв'язку із підписанням додаткових угод без її згоди, а саме через виключення з кредитного договору цільового призначення (мети) кредиту; встановлення фіксованої ставки збільшення процентів за кредитом у випадках, передбачених п.п. "а", "б", п. 5.2 кредитного договору, а саме у разі порушення позичальником кредитної дисципліни та/ або у разі погіршення фінансового стану позичальника; доповнення кредитного договору пунктом про зобов'язання банку сплачувати платежі на користь третіх осіб в проядку та на умовах визначених законодавством України.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69 цс 11, № 6-18 св 11, № 20 цс 11, № 88 цс 11).

Встановлення фіксованої ставки збільшення процентів за кредитом у розмірі 25,8% не є зміною процентної ставки в бік збільшення, оскільки до внесення змін Додатковою угодою № 2 від 29.11.2007 року розмір процентної ставки в основному кредитному договорі не був конкретно визначений, отже міг бути бути і більше ніж 25,8 %.

На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України .

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові судової палати з розгляду цивільних та господарських справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-160цс13.

Відповідно до ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Суд критично поставився до посилань позивача, що у кредитному договорі встановлено, що позичальник уклавши договір, надає банку згоду/право вилучити у позичальника продукцію без отримання на це додаткової згоди позивача та відповідного судового рішення та що графік платежів, визначення сукупної вартості був долучений до кредитного договору окремою Додатковою угодою № 2 від 29.11.2007 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № 0 від 2911.2007 року укладений банком з ОСОБА_3, таким чином ОСОБА_2 не є стороною в договорі, у зв'язку із чим при укладанні даного договору її права порушені не були.

Згідно вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Таким чином, договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обов'язкову силу для самих сторін.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Врахувавши вищевикладене, застосувавши зазначені норми права, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді К.П.Мартинова

О.В.Оверіна