Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу житлового будинку, повернення правовстанавлюючих документів на будинок і пенсійне посвідчення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_1, на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 14 березня 2007 року вона надала довіреність ОСОБА_3 для оформлення документації щодо газифікації її житлового будинку і приватизації земельної ділянки.

ОСОБА_3 на підставі зазначеної довіреності розпорядився майном ОСОБА_1 на свій розсуд та уклав 23 березня 2007 року від її імені договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 зазначала, що надала довіреність ОСОБА_3 під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних для неї умовах, в момент її підписання стан здоров'я у неї був вкрай тяжким, через що вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, просила задовольнити позов.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2014 року у позові ОСОБА_1 відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_1, просить скасувати оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустила строк позовної давності, про застосування якого заявив клопотання відповідач.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу житлового будинку, оскільки при їх підписанні, укладенні та посвідченні дотримано вимоги цивільного законодавства, чинного на момент їх підписання, ОСОБА_1 не доведено тих фактів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та у відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджено своїх доводів належними доказами, передбаченими ст. ст. 57‑66 ЦПК України, також позивачем не доведено факт незаконного утримання ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на належний їй будинок та домової книги, а також факт незаконного відібрання відповідачем її пенсійних коштів.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 14 березня 2007 року секретарем виконкому Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_6 посвідчено довіреність за реєстровим № 57, відповідно до якої ОСОБА_1 надала повноваження на ім'я ОСОБА_3 на продаж в установленому законом порядку за ціну та на умовах на його розсуд належного їй на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозерецькою О.Ю. за реєстровим № 741, ОСОБА_3, який діяв на підставі вказаної довіреності, передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок АДРЕСА_1

Як убачається з позовної заяви, як на підставу свої вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що в момент підписання довіреності, її стан здоров'я був тяжким, довіреність надавалась ОСОБА_3 під впливом тяжких обставин та на вкрай не вигідних для неї умовах, оскільки вважала, що ця довіреність видана для оформлення документації щодо газифікації її житлового будинку та приватизації земельної ділянки, на якій він розташований.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 19 лютого 2015 року № 3‑п , ОСОБА_1 в момент підписання довіреності від 14 березня 2007 року на продаж належного їй житлового будинку не страждала на будь-яке хронічне психічне захворювання чи тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, повністю усвідомлювала значення свої дій та керувала ними.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання недійсним правочину з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, є не тільки його вчинення під впливом тяжкої обставини, а і вкрай невигідні умови.

Суд апеляційної інстанції перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено і не надано доказів існування у неї тяжких обставин, за наявності яких вона змушена була вчинити такий правочин.

Та обставина, що ОСОБА_1 надавала довіреність ОСОБА_3 для оформлення документації щодо газифікації її будинку і приватизації земельної ділянки на якій він розташований, а не для продажу будинку, спростовується самою довіреністю, в якій чітко вказано, що ОСОБА_3 уповноважений на вчинення правочину купівлі-продажу житлового будинку від її імені за ціною та на умовах на його розсуд.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рушення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук