Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/459/15 Головуючий у 1 інстанції: Фісун Н.В.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» про припинення договору оренди землі та стягнення несплаченої орендної плати, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» про припинення договору оренди землі та стягнення несплаченої орендної плати, який в процесі розгляду справи уточнив.

Позивач зазначав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області площею 7,33 га. 01 жовтня 2006 року між ним та ТОВ «Запорізькі лани» в особі директора Новікової К.С. укладено договір оренди належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 7,33 га строком на 5 років. Договір зареєстрований в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів 26.04.10 року за № 24.

Пунктом 9 договору визначений розмір орендної плати, що становить 1200,00 грн. або 2 тони зернових та 200 кг соняшнику на рік, яка згідно пункту 11 договору вноситься до 31 жовтня кожного року.

В порушення зазначених умов договору, орендна плата у 2012 та 2013 роках виплачувалася позивачу несвоєчасно. За 2012 рік орендар остаточно розрахувався лише у 2013 році і заборгованість за 2012 рік у натуральному вигляді становить 200 кг соняшнику. У 2013 році остаточний розрахунок відбувся після 31 жовтня, що є порушенням умов договору та його прав.

Пунктом 38 договору передбачено, що його дія припиняється шляхом розірвання внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Також у п.14 договору зазначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Статтею 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати з орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. За змістом п. "д" ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою являється систематична невиплата орендної плати.

Посилаючись на ці обставини, просив припинити договір оренди землі земельної ділянки розміром 7,33 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району від 01.10.06 року укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» в особі директора Новікової К.С., зареєстрований 26.04.10 року за № 24 в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК», стягнути з ТОВ «Запорізькі лани» не сплачену орендну плату у натуральному вигляді за 2012 рік - 200 кг соняшнику, за 2014 рік - у розмірі 1200,00 гривень або 3 тонни зернових та 200 кг насіння соняшника.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судове засідання 18 лютого 2015 року сторони, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, не з'явився. Представник відповідача подав до суду про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ст. 305 ЦПК України справа розглянута за його відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд вказував, що позивачем не надано доказів по систематичній несплаті відповідачем орендної плати, тобто не доведені ті обставини, на які позивач посилався як на підстави своїх вимог про припинення договору оренди.

Проте, повністю погодитись з такими висновками не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» в редакції закону станом на час укладення договору оренди 01.10.2006р., договір набирає чинності після його державної реєстрації, строк його дії визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом судового спору є договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,33 га, розташованої в с. Щасливе, Оріхівського району Запорізької області, укладений 01 жовтня 2006р. між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Запорізькі лани» строком на 5 років, тобто до 01 жовтня 2011р.(а.с. 4-6)

У відповідності до чинного на той час земельного законодавства Оріхівським районним відділом земельних ресурсів цей договір оренди зареєстровано 01 жовтня 2006 року за номером № 0488. 26 квітня 2010р. Оріхівським районним відділом ЗРФ ДП «Центр ДЗК» здійснено повторно реєстрацію цього договору оренди у зв'язку із змінами в законодавстві, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 24 ( а.с. 6).

Сторони вважали, що саме з моменту державної реєстрації - 26 квітня 2010р. слід відраховувати строк дії договору, хоча земельна ділянка за актом приймання-передачі була передана від орендодавця до орендаря 01 жовтня 2006 року та до цього часу знаходиться в його користуванні. Строком припинення дії договору сторони вважали - 26 квітня 2015р.

Розглядаючи справу, суд не врахував вимоги ст. 18, ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час укладення цього договору, ототожнивши момент набрання чинності цим договором із терміном його дії, який сторонами було визначено в пункті 8 договору в 5 років, і внаслідок цього прийшов до помилкового висновку, що строк дії договору закінчується 26 квітня 2015р., та розглянув спір по суті, перевіривши дотримання сторонами зобов'язань за договором у періоді, коли він припинив свою дію через закінчення строку.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є ЗУ «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 ЗУ «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації.

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 та ТОВ "Запорізькі лани" дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 01 жовтня 2006 року договір оренди своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Висновок суду першої інстанції про те, що моментом укладення договору оренди земельної ділянки є дата його державної реєстрації є помилковим, при цьому суд одночасно помилково відраховував строк дії договору з дати повторної державної реєстрації, яка відбулась у зв'язку зі зміною органу та порядку державної реєстрації договорів оренди землі, оскільки відповідно до зазначених положень договору оренди та ЗУ «Про оренду землі» в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Таку правову позицію висловлено Верховним судом України в постанові № 6-162ц13 від 19 лютого 2014р., прийнятій в порядку ст. ст. 355, 360-4 ЦПК України, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що розглядають справи із подібних правовідносин, що регулюються нормативно-правовим актом, щодо застосування якого прийнято правову позицію.

З огляду на вказаний аналіз та виходячи із обставин справи, строк дії договору оренди землі у цій справі сплив 01 жовтня 2011 року, тому з цієї дати припинились і зобов'язання сторін, що випливають з цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що після цієї дати ТОВ «Запорізькі лани» продовжують користуватись земельною ділянкою позивача до теперішнього часу, але додаткової угоди до договору оренди землі про його поновлення з 02 жовтня 2011р., яка має бути укладена у відповідності до вимог ст. 33 ЗУ «Про оренду земельної ділянки» в обов'язковому порядку, укладено між сторонами не було.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Зазначений договір оренди земельної ділянки був укладений між сторонами по справі 01.10.2006 року строком на 5 років, тобто до 01.10. 2011 року. Доказів того, що сторонами продовжено строк дії цього договору чи у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди та уклав додаткову угоду про поновлення договору оренди землі із власниками земельної ділянки (щодо земель приватної власності) суду не надано. Тому, відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду» договір оренди є припиненим і не може бути визнаний додатково припиненим із зазначених позивачами підстав.

Враховуючи, що неправильне застосування норм матеріально права призвело до неправильного вирішення справи, колегія вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги та у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України змінити оскаржуване рішення суду в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову ОСОБА_2, вказавши, що оскільки з 01 жовтня 2011р. договір оренди припинив дію у зв'язку з закінченням строку, на який був укладений, то є безпідставними вимоги позивача про стягнення орендної плати за 2012-2014 р.р. та визнання договору припиненим у зв'язку з систематичною несплатою орендної плати.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року у цій справі змінити:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про припинення договору оренди землі з інших підстав правового обґрунтування.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: