АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6695/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Набудович І.О.
Доповідач: Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РАДА» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 1023,32 грн. - основного боргу, інфляційну складову боргу - 110,87 грн. 3,27 річних - 9,64 грн., 243,60 грн. судового збору .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року - відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу у зв'язку з недотриманням правил підсудності.

Зазначила, що позов не може бути поданий за місцем виконання договору на підставі ч.8 ст. 110 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відкриваючи провадження у справі, суд виходив з того, що дана справа підсудна Дарницькому районному суду м. Києва.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

За змістом ст.122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Стаття 114 ЦПК визначає правила виключної підсудності, тобто підсудності, при якій розгляд певних категорій справ може розглядатися лише в чітко визначеному суді, передбаченому в ЦПК. До таких справ не можуть застосовуватися правила загальної, альтернативної та договірної підсудності.

Умовами ч.ч.1,2 ст.181 ЦК України ЦПК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, a також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки, а відповідно до ч. 2 зазначеної статті цього ж Кодексу майнові права визнаються речовими правами.

Таким чином, правила виключної підсудності, визначені ч. 1 ст. 114 ЦПК України, які застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів і щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг нерухомого майна.

З матеріалів справи убачається, що позивач просить стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги з відповідача, як власника квартири АДРЕСА_1, яка територіально знаходиться в Дарницькому районі м. Києва, а тому справа підсудна саме цьому суду.

Твердження апелянта про те, що справа не підсудна Дарницькому районному суду м. Києва, так як в договорі про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 25 березня 2002 року, з якого виникли спірні правовідносини, не зазначено місце виконання грошового зобов'язання та вказаний договір не має особливостей, що перешкоджають його виконанню в частині сплати грошових зобов'язань в будь-якій іншій місцевості, є безпідставними, оскільки спори з приводу нерухомого майна повинні розглядатися за правилами виключної підсудності.

Ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на суть прийнятої ухвали не впливають.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді