Справа № 202/6666/14-ц
№ 2/0202/357/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Кубишкіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування.

В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5, з якою він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1991 року. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_5 заповіту не склала. У ОСОБА_5 є неповнорідні брати - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які на теперішній час є спадкоємцями другої черги за законом. Стверджує, що відповідачі ніколи з ними не проживали. Ще до знайомства його з ОСОБА_5 відносини між нею та відповідачами погіршились, та вони припинили спілкуватись з нею. За життя ОСОБА_5 страждала на серцеву недостатність, гіпертонічну хворобу з переважним ураженням серця. З 2005 року вона хворіла дуже часто, тому перебувала в безпорадному стані, та потребувала постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. В 2010-2011 р.р. він дуже часто викликав ОСОБА_5 швидку допомогу з приводу високого артеріального тиску та болі у серці. Постійно піклувався про неї, сплачував всі витрати на лікування, створював для неї належні умови, підтримував її життя. Не зважаючи на стан здоров'я відповідачі не відновили відносини. Після смерті ОСОБА_5 він взяв на себе всі витрати на поховання. Стверджує, що відповідачі під час тяжкої хвороби її сестри ОСОБА_5, яка перебувала в безпорадному стані, мали можливість, але свідомо ухилялись від надання їй будь-якої допомоги. Просить суд усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

В судове засідання з'являвся позивач та його представник, підтримали викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просили суд їх задовольнити.

В судове засідання з'являвся представник відповідача, заперечував щодо задоволення позовної заяви в повному обсязі, через канцелярію суду подав письмові заперечення, які підтримав в судовому засіданні. Наголошував, що питання безпорадності стану у ОСОБА_5, вже досліджувались судом, та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.08.2013 року було встановлено, що медичні документи ОСОБА_5 не містять даних про потребу пацієнта після виписки у сторонньому догляді. Наявність доказів, які б свідчили б про тяжкість хвороби ОСОБА_5, її тривалість та потребу у постійному сторонньому догляді тривалий час, судом не встановлена та позивачем не надано. Позивачем не було додано жодного документального підтвердження того, що саме він надавав матеріальну допомогу ОСОБА_5, не надано чеків на придбання ліків, чи будь-яких інших документів, щоб підтверджували надання їй матеріальної допомоги. Посилання позивача на той факт, що відповідачі тривалий час ухилялись від надання допомоги ОСОБА_5 безпідставні, та жодним доказом не підтверджені, та спростовуються обставинами, що вже були з'ясовані в судовому засіданні при розгляді позову про зміну порядку черговості. Стверджував, що відповідачі підтримували родинні відносини із спадкодавцем, та не переставали з нею спілкуватись. Спілкування не було дуже частим, оскільки батько відповідачів розлучився з матір'ю ОСОБА_5, та створив нову сім'ю, та від нового шлюбу народилися ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Зустрічались вони у батька вдома та спілкувались телефонним зв'язком, та ОСОБА_6 жодного разу не просила допомогти їй матеріально, та не скаржилась на своє здоров'я. Відповідачі не були присутні на похованні ОСОБА_6, але тільки тому, що позивач знаючи про їх існування не повідомив про цей факт, маючи намір заволодіти спадковим майном.

В судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_7, яка була сусідкою померлої ОСОБА_5 та пояснювала, що дійсно ОСОБА_5 хворіла, та позивач викликав їй швидку допомогу, та здійснював догляд за ОСОБА_5 саме ОСОБА_1, інших родичів вона ніколи не бачила. Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні також зазначив, що дійсно йому відомо, що з ОСОБА_5 проживав ОСОБА_1 Зі слів своєї матері йому відомо, що ОСОБА_5 мала незадовільний стан здоров'я, однак особисто він ніколи до неї в квартиру не заходив, та вона особисто йому не скаржилась на свій стан здоров'я. Свідок ОСОБА_9 зазначала, що їй відомо, що у 2008 році ОСОБА_5 перенесла інфаркт, після якого стан її здоров'я значно погіршився, однак бачила її часто саме у 2008-2009 р.р., вдома в неї ніколи не була, бачила тільки її на вулиці. ОСОБА_10, брат позивача, стверджував, що догляд за ОСОБА_5 здійснював тільки його брат ОСОБА_1, інших родичів він ніколи не бачив, та йому відмово, що ОСОБА_5 про стан свого здоров'я своїм братам, тобто відповідачам не повідомляла.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкуванняне підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Статтею 1224 ЦК передбачені випадки усунення від права на спадкування осіб, які відповідно до закону або заповіту мають право на спадкування після смерті спадкодавця.

За правилами ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають право на спадкування за законом повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Положеннями ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Згідно роз'яснень в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи згідно зі свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 06 квітня 2011 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2012 року встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідною сестрою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, зміну черговості отримання права на спадкування - задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_5 з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Зазначеним рішенням встановлено, що обставини безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_5 не знайшли своє підтвердження. Надані позивачем виписки з історії хвороби не містили даних про потребу пацієнта ОСОБА_5 у сторонньому догляді. З лікарського свідоцтва про смерть № 734/138Л від 04 квітня 2011 року вбачається, що ОСОБА_5 померла від гострої серцевої недостатності, гіпертонічної хвороби з переважним ураженням серця. Між тим, інвалідність за життя ОСОБА_5 зі ступенем обмеження життєдіяльності відповідно до діючих нормативних актів Міністерства охорони здоров'я встановлена не була, наявність інших доказів, які б свідчили про тяжкість хвороби, її тривалість та потребу у постійному сторонньому догляді тривалий час, судом не встановлена та позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком такі не надано.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, обставини знаходження ОСОБА_5 у безпорадному стані не підлягають доказуванню, оскільки зазначеним рішенням досліджувались ці обставини, та судом не встановлено зазначеного факту.

Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтями 58, 59 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 59 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.

Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі умисно уникали від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та взагалі потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачів. Суд не приймає до уваги показання свідків, оскільки вони не стосувались обставин, які б підтверджували факт ухилення відповідачів від надання допомоги ОСОБА_5

Таким чином, оскільки доводи позивача про наявність підстав для усунення відповідачів від права на спадкування у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, позов підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 174, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда