Справа № 523/8633/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю відповідача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, а також за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Дельта-Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Відповідач), був укладений кредитний договір № 0 (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер було змінено на № 1) (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 79 000,00 доларів США з розрахунку 13,9 % річних на строк з 10.11.2007 року по 20.11.2020 року.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

Відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору Відповідач зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до Договору.

Відповідно до п.п.1.3.1, 1.3.3, 1.3.4. нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Термін сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

Відповідно до п. 3.1.4 кредитного договору у випадку непогашення кредиту та/або процентів у терміни, передбачені Договором, Банк, відповідно до вимог чинного законодавства, має право видати наказ про примусову оплату боргу за Договором.

Відповідно до п 6.1 Договору, сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 Цивільного кодексу України, погодили, що Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2. цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

В разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме:

- Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою Позичальника;

- терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що:

а) Банк направив за адресою Позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань Позичальника за Договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а

б) Позичальник не усунув зазначених Банком порушень зобов'язань Позичальника за Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку;

Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни Позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення Банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку.

Не пізніше дати дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит Позичальник зобов'язується виконати в повному обсязі й інші власні грошові зобов'язання, передбачені Договором;

В разі порушення Позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/або сплати плати за кредит за Договором, вважається, що такий Позичальник користується кредитом понад строк, встановлений Договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями.

Виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 158929 від 20.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (Поручитель), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором № 0 (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер було змінено на № 1) від 20.11.2007 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність.

Виконання Позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 ОСОБА_6 договору № б/н від 20.11.2007 року, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира під номером АДРЕСА_1, житловою площею 38,4 кв.м., загальною площею 68,0 кв.м.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 29.04.2013 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 924 152,18 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 569 258,26 грн., з яких прострочена заборгованість - 109 444,07 грн., сума заборгованості за відсотками - 354 893,92 грн., з яких прострочена заборгованість - 119 269,07 грн.

На підставі викладеного, позивач просив:

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» (МФО 380236, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 924 152,18 грн.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь АТ «Дельта Банк» (МФО 380236, ) судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_4 та складається з нерухомого майна, а саме квартира під номером 63, що розташована в АДРЕСА_1, житлова площа 38,4 кв.м., загальна площа 68,0 кв.м, шляхом проведення прилюдних торгів, початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

ОСОБА_5 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4, 1950 року народження, є її чоловіком, з яким вона, ОСОБА_5 перебуває з 17 листопаду 1970 року у шлюбу, який зареєстрований Тетюшською сільською радою Ульяновського району Ульяновської області, за актовим записом а/з №21.

ОСОБА_5 стверджує, що при складанні 10.02.2009 року додаткової угоди №1 до кредитного договору №0 від 20 листопаду 2007 року (щодо зміни схеми погашення кредиту) Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з позичальником ОСОБА_1, а також одночасно складання 10 лютого 2009 року додаткової угоди №1 до договору поруки №158929 від 20.11.2007 року щодо зміни схеми погашення кредиту Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» з поручителем ОСОБА_4 вона не була повідомлена належним чином. Від неї не була отримана згода на зміну умов виконання зобов'язань, строків, графіку погашення та щодо розміру ануїтетного платежу вказаного кредиту, чим суттєво порушені її права на власність.

Так, за її твердження в порушення ч. 3 ст. 65 СК України вона не надавала згоду чоловіку на укладення даних договорів.

Крім того, Договір про надання споживчого кредиту, в якому передбачалася застава нерухомості (будівлі/споруди приміщення) - квартири під номером АДРЕСА_1, не був нотаріально завірений.

ОСОБА_5 також посилається на те, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № Позичальник отримав у Банку кредитні кошти у розмірі 79 000, 00 доларів США із сплатою 13,9% річних за користування кредитом на строк з 10.11.2007 року по 20.11.2018 року. Крім того, Позичальника було зобов'язано сплатити разову винагороду за надання фінансового інструменту та укласти договір щорічного страхування майна, особистого страхування. Таким чином, реальна процентна ставка за кредитом відповідно до додатку №1 до кредитного договору №1 склала значно більше 13,9% річних.

Позивачка також стверджує, що згідно п.3.8. Постанови Національного Банку України від 10.05.2007 р. № 168, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р.:

У випадку надання кредиту в іноземної валюті банки зобов'язані при складанні кредитного договору:

б) надати інформацію про методику, яка використовується банком для визначення валютного курсу,

в) строків та комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу в валюту зобов'язання під час погашення заборгованості по кредиту

г) і процентами за користування їм.

Така інформація позичальнику банком надана не була, тому самому відповідач порушив права позивача.

Крім того, ОСОБА_5 посилається на те, що Банк не попередив Позивача, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги Позивача, також Банк не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору, що є порушенням вимог Закону України «Про захист справ споживачів».

На підставі викладеного, ОСОБА_5 просить:

- визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №1, укладений 20 листопада 2007р. між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

- визнати недійсним договір іпотеки від 20.11.2007 року укладений між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

В процесі розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, а також обставини, які викладені в позовній заяві. При цьому, позовні вимоги ОСОБА_5 він просив залишити без задоволення. В останнє судове засіданні представник позивача не з'явився. В той же час, в матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_7 позовні вимоги визнав частково та пояснив, що дійсно він має заборгованість за кредитним договором. Однак у зв'язку із змінами його фінансового стану він не має можливості погасити заборгованість. Він також просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2, який одночасно представляв інтереси ОСОБА_7 та ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта-Банк», та, в свою чергу, просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5. При цьому він вважав, що необхідно визнати недійсним кредитний договір та іпотечний договір, оскільки були порушені права ОСОБА_5, як дружини поручителя ОСОБА_4.

Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської Ради в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Вививши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки не підлягають задоволенню. Вищевказаний висновок суду базується на підставі фактів, які були в судовому засіданні, а також аналізу доказів та пояснень сторін.

Так судом встановлено, що 10.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Відповідач), був укладений кредитний договір № 0 (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер було змінено на № 1) (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 79 000,00 доларів США з розрахунку 13,9 % річних на строк з 10.11.2007 року по 20.11.2020 року.

08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 158929 від 20.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (Поручитель), згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором № 0 (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер було змінено на № 1) від 20.11.2007 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання Боржником зобов'язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

В судовому засіданні встановленого, що відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про заміну кредитора, а також претензії з боку позивача, оскільки до нього надійшла лист-вимога від позивача від 22.03.2013р.. (Т.1, а.с. 26, 29)

Вищевказаний факт в судовому засіданні підтвердив особисто ОСОБА_1, в зв'язку з чим, він вважається встановленим.

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо направлення поручителю ОСОБА_3 відомостей про заміру кредитора, а також про існування заборгованості з вимогою її сплати.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 цієї статті встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Крім того, ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 615 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

При ч. 1 ст. 654 ЦК України встановленою, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

При цьому, необхідно відзначити, що 27 травня 2013р. банком направлено до суду позовну заяву про стягнення заборгованості з відповідачів, яка була отримана судом 07.06.2013р.

Необхідно відзначити, що п. 24 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки позивач не попередив належним чином поручителя про зміну кредитора за кредитним договором, а також не повідомив своєчасно про неналежне виконання зобов'язань зі сторони Боржника, а тому відсутні підстави для солідарного стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим, позовні вимоги до ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Так, відповідно до п. 1.2.2 кредитного договору Відповідач зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до Договору.

Відповідно до п.п.1.3.1, 1.3.3, 1.3.4. нарахування процентів за цим Договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Термін сплати процентів: з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти.

Відповідно до п. 3.1.4 кредитного договору у випадку непогашення кредиту та/або процентів у терміни, передбачені Договором, Банк, відповідно до вимог чинного законодавства, має право видати наказ про примусову оплату боргу за Договором.

Відповідно до п 6.1 Договору, сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема, статтями 525, 611 Цивільного кодексу У країни,погодили, що Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2. цього Договору, та вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

В разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. Договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме:

- Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою Позичальника;

- терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 (тридцять другого) календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що:

а) Банк направив за адресою Позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язань Позичальника за Договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а

б) Позичальник не усунув зазначених Банком порушень зобов'язань Позичальника за Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку;

Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов'язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41 (сорок першого) календарного дня, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку внаслідок зміни Позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення Банку) або з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів, рахуючи з дати направлення Позичальнику повідомлення (вимоги) Банку.

Не пізніше дати дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит Позичальник зобов'язується виконати в повному обсязі й інші власні грошові зобов'язання, передбачені Договором;

В разі порушення Позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/або сплати плати за кредит за Договором, вважається, що такий Позичальник користується кредитом понад строк, встановлений Договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит - відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 29.04.2013 року за Відповідачем наявна заборгованість у сумі: 924 152,18 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 569 258,26 грн., з яких прострочена заборгованість - 109 444,07 грн., сума заборгованості за відсотками - 354 893,92 грн., з яких прострочена заборгованість - 119 269,07 грн.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 порушив договірні зобов'язання.

Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підставі викладеного, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» підлягає стягненню заборгованість за основним кредитом у розмірі - 569 258 гривень 26 копійок, заборгованості за відсотками у розмірі 354 893 гривень 92 копійок, а всього сума у розмірі 924152 (дев'ятсот двадцять чотири тисячі сто п'ятдесят дві) гривні 18 (вісімнадцять) копійок, а також судовий збір у розмірі 3441 гривна.

Судом також встановлено, що виконання Позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 ОСОБА_6 договору № б/н від 20.11.2007 року, згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно - квартира під номером АДРЕСА_1, житловою площею 38,4 кв.м., загальною площею 68,0 кв.м.

Згідно договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, договором забезпечення Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Статтею 3 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» 22.03.2013 року Позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_4 вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором з попередженням, що у випадку невиконання вимоги Позивач змушений буде звернути стягнення на предмет іпотеки. (Т.1., а.с. 27,30-31)

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII, який опубліковано 07.06.2014р., протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач, відповідно до договору від 10.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 (далі - Позичальник, Відповідач) отримав кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 79 000,00 доларів США з розрахунку 13,9 % річних на строк з 10.11.2007 року по 20.11.2020 року.

Відповідно до договору іпотеки, який був укладений АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4, останній передав в іпотеку нерухоме майно - квартиру під номером АДРЕСА_1, житловою площею 38,4 кв.м., загальною площею 68,0 кв.м., тобто предметом іпотеки є квартира площею, яка не перевищує 140 кв. метрів.

Згідно виписки з реєстру права власності на нерухоме майно, вищевказана квартира зареєстрована на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_4, більше будь-якого нерухомого майна не зареєстровано. (Т.2, а.с. 96-98, 124-128).

У вищевказані квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, а також малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, тобто квартира використовується як місце постійного проживання. (Т.2, а.с. 14).

Таким чином, на вищевказані правовідносини, які виникли між сторонами, поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року № 1304-VII, а тому необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру під номером АДРЕСА_1.

Суд також вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3

- про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №1, укладений 20 листопада 2007р. між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

- про визнання недійсним договору іпотеки від 20.11.2007 року укладений між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Так, відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року та ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що сторони, підписавши договір кредиту, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Зокрема, в матеріалах справи на останній сторінці кредитного договору є підпис позичальника, тобто на момент підписання між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов цього кредитного договору.

Суд вважає, що вимоги ОСОБА_5 відносно того, що умови кредитного договору не відповідають положенням чинного законодавства, оскільки порушують Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023- ХІІ, суд встановив наступне:

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В даному випадку посилання позивача на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а саме відсутність у споживача інформації передбаченої п.п. «д», «е», «ж», «з», «и» цього Закону, не може братись судом до уваги, виходячи з наступного.

Дійсно, як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011 (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) - в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХП з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п. 23 ст. 1 цього ж Закону зазначено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною другою цієї статті встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Таким чином, за ненадання споживачу інформації, передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», може наставати відповідальність, яка встановлена виключно статями 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», положення яких не передбачають визнання кредитного договору недійсним.

Пунктом 3.4 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року по справі № 1-26/2011 визначається, що під час укладення кредитного договору позивальник (споживач) протягом певного терміну має право відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Як вбачається з тексту оспорюваного договору кредитодавець повідомив споживачеві до укладення договору споживчого кредиту всі його умови, про що в кредитному договорі міститься згода позичальника щодо узгодження усіх істотних умов та відображає повне розуміння предмету та інших питань, зазначених у договорі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, як дружина майнового поручителя ОСОБА_4 надавала нотаріальну згоду на укладення договору іпотеки, що підтверджується її заявою від 20.11.2007р. в зв'язку з чим, були виконані вимоги ч. 3 ст. 65 СК України. (Т.2, а.с. 66)

Суд вважає, що посилання ОСОБА_5 на порушення вимог ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» 26 квітня 2001 року N 2402-III щодо відсутності органів опіки і піклування на укладення договору іпотеки не можуть прийняти до уваги, оскільки малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований в квартирі під номером АДРЕСА_1 з 2013р., а договір іпотеки укладений 20.11.2007 року. (Т.2, а.с. 14)

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 192, 203, ч. 2. ст. 509, 524, 525, 526, 533, 537, 549, 610, 611, 628, 629, 638, 632, 1048, 1050, 1052, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 15, 18, 21, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року, ст.33, 39 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» (, МФО 380236 м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) заборгованість за основним кредитом у розмірі - 569 258 гривень 26 копійок, заборгованості за відсотками у розмірі 354 893 гривень 92 копійок, а всього стягнути суму у розмірі 924152 (дев'ятсот двадцять чотири тисячі сто п'ятдесят дві) гривні 18 (вісімнадцять) копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» (, МФО 380236 м. Київ, вул. Щорса, 36-Б) судовий збір у розмірі 3441 гривна.

4. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

5. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без задоволення.

6. Позовні вимоги ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк», треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3

- про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №1, укладений 20 листопада 2007р. між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

- про визнання недійсним договору іпотеки від 20.11.2007 року укладений між ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання рішення.

Суддя