Справа №577/2516/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1719/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І. ,

при секретарі- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 міської ради на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міської ради, міського голови м.Конотопа ОСОБА_5, заступника міського голови м.Конотопа ОСОБА_6, комунального закладу «ОСОБА_3 центральна районна лікарня імені академіка ОСОБА_7», ОСОБА_8 про скасування розпорядження міського голови м.Конотопа та наказу комунального закладу «ОСОБА_3 центральна районна лікарня імені академіка ОСОБА_7» про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково.

Скасовано розпорядження міського голови м.Конотопа від 15 квітня 2015 року №86-ОД за підписом заступника міського голови ОСОБА_6 «Про звільнення ОСОБА_4В.». Скасовано наказ комунального закладу «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7» від 16 квітня 2015 року №78-к щодо звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7».

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді головного лікаря КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7» з дня його звільнення з 15 квітня 2015 року.

Стягнуто з комунального закладу «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7» на користь ОСОБА_4 30 124 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року включно з утриманням податків та інших обовязкових платежів.

Стягнуто з ОСОБА_3 міської ради на користь ОСОБА_4 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 міської ради у прибуток держави 121 грн. 80 коп. судового збору та з КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7» у прибуток держави 423 грн. 04 коп. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 на посаді головного лікаря КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць в розмірі 6 695 грн. 34 коп.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_3 міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначає , що судом першої інстанції не взяті до уваги ті обставини, що головний лікар ОСОБА_4 використовував службовий автомобіль в особистих цілях чим грубо порушив чинне законодавство та свої обовязки передбачені контрактом , у результаті чого для установи настали негативні наслідки, а тому вважає, що позивача було звільнено законно, з підстав передбачених контрактом. Крім того, вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст.. 58,60 ЦПК України та не оцінив належним чином наявні докази у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає , з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що 23 листопада 2006 року між ОСОБА_3 міською радою, в особі міського голови, та ОСОБА_4 був укладений контракт з керівником установи комунальної власності територіальної громади м. Конотопа, яким ОСОБА_4 призначений на посаду головного лікаря ОСОБА_3 ЦРЛ та визначені права та обовязки сторін. (а.с.6-8, 9-10, 11-13, 40-42, 146-148).

Додатковою угодою до контракту з керівником КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ» ОСОБА_4 від 30 листопада 2007 року строк дії контракту було продовжено до 02 жовтня 2010 року включно (а.с.9, 43, 154, 155), а додатковою угодою від 01 жовтня 2010 року його дію продовжено до 30 вересня 2015 року включно (а.с.9 зв., 43 зв., 151, 152).

Розпорядженням міського голови м.Конотопа від 15 квітня 2015 року №86-ОД за підписом заступника міського голови ОСОБА_6, яка станом на 15 квітня 2015 року виконувала обовязки міського голови м. Конотопа (а.с.35-39, 138), ОСОБА_4 з 15 квітня 2015 року був звільнений з посади головного лікаря КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ лікарня ім. академіка ОСОБА_7» згідно підп. «б» та «в» пункту 5 контракту, враховуючи листи Конотопського міжрайонного прокурора, т.в.о. начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю від 9 квітня 2015 року № 29/4-1288, начальника управління охорони здоровя Сумської обласної державної адміністрації від 3 квітня 2015 року № 01/25/2/625, в яких зазначено, що в діяннях ОСОБА_4 вбачається грубе порушення обмеження щодо використання службового становища, а також широкий суспільний резонанс. (а.с.16-17, 59, 161).

Наказом т.в.о. головного лікаря КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7» від 16 квітня 2015 року №78-к, виданим на підставі вказаного розпорядження міського голови, ОСОБА_4 був звільнений з посади головного лікаря комунального закладу «ОСОБА_3 центральна районна лікарня імені академіка ОСОБА_7» з 15 квітня 2015 року за порушення умов, передбачених контрактом, п. 8 ст. 36 КЗпП України (а.с.186).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та скасовуючи розпорядження міського голови від 15.04.2015 року № 86-ОД та наказ комунального закладу «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7» від 16 квітня 2015 року №78-к щодо звільнення ОСОБА_4 з посади головного лікаря КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 було звільнено з посади головного лікаря незаконно, оскільки розпорядження міського голови не містить посилання на те, які вимоги чинного законодавства України чи обовязки передбачені контрактом були ним порушені, не вказані наслідки його дій, а також не надано доказів неефективного використання позивачем комунального майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є правильними, ґрунтується на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням вимог КЗпП України у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

В п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до п. 18 зазначеної Постанови при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення.

Як вбачається з розпорядження міського голови м. Конотопа від 15 квітня 2015 року № 86-ОД, ОСОБА_4 звільнений із займаної посади згідно підп. «б» та «в» пункту 5 контракту між ОСОБА_3 міською радою та ОСОБА_4, враховуючи листи Конотопського міжрайонного прокурора, т.в.о. начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю від 9 квітня 2015 року № 29/4-1288, начальника управління охорони здоровя Сумської обласної державної адміністрації від 3 квітня 2015 року № 01/25/2/625, в яких зазначено, що в діяннях ОСОБА_4 вбачається грубе порушення обмеження щодо використання службового становища, а також широкий суспільний резонанс.

Підпунктами «б», «в» п.5.2 Контракту передбачено, що Керівник установи може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний за ініціативою «Засновника» до закінчення строку його дії у разі одноразового грубого порушення керівником чинного законодавства або обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого для установи настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи), а також у разі неефективного використання комунального майна та у разі порушення порядку укладення договорів оренди нерухомого майна, закріпленого за установою.

Проте відповідачем, відповідно до вимог чинного законодавства, не було зазначено та не вказано в розпорядженні на те, які саме вимоги чинного законодавства України чи обовязки , передбачені контрактом, були порушені ОСОБА_4, та які негативні наслідки це завдало лікувальному закладу, а також не надано доказів на підтвердження цих обставин.

При цьому, відповідач обмежився лише посиланням на п.п. «б»,»в» п. 5 Контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта також не змогла повідомити про такі обставини, а тільки зазначила, що позивач порушив обовязки , передбачені контрактом щодо здійснення ефективного використання і збереження закріпленого за установою майна.

Контрактом, укладеним між ОСОБА_3 міською радою та ОСОБА_4, не визначені критерії неефективного використання майна, за наявності яких контракт може бути припинений.

Як вбачається з матеріалів справи , міським головою до прийняття розпорядження про звільнення ОСОБА_4 будь-якої перевірки щодо визначення ефективності використання останнім комунального майна проведено не було, та не було надано суду доказів неефективного використання позивачем комунального майна установи.

За таких обставин формулювання звільнення позивача за одноразове грубе порушення чинного законодавства або обовязків, передбачених контрактом, а також за неефективне використання комунального майна таким,є таким що не відповідає нормам трудового законодавства.

Крім того, як вбачається з розпорядження міського голови м. Конотопа від 15 квітня 2015 року № 86-ОД, підставами для звільнення ОСОБА_4 з посади стали - лист Конотопського міжрайонного прокурора радника юстиції ОСОБА_9 від 30 березня 2015 року № 84-2399вих 15., матеріали, надіслані старшим слідчим СВ Конотопського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_10 (лист від 7 квітня 2015 року № 6432), лист т.в.о. начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ОСОБА_11 від 9 квітня 2015 року № 29/4-1288, лист-звернення голови Конотопського осередку радикальної партії ОСОБА_12 ОСОБА_13 та заступника голови Конотопського осередку ВО «Свобода» ОСОБА_14 від 15 квітня 2015 року, службова записка керуючого справами виконкому ОСОБА_15, акт про відмову ОСОБА_4 надати письмові пояснення.

Як встановлено судом першої інстанції, розпорядженням міського голови м.Конотопа від 30 березня 2015 року №72-ОД було створено комісію для проведення службового розслідування з метою зясування факту використання головним лікарем КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ» ОСОБА_4 службового автомобіля. На час проведення службового розслідування ОСОБА_4 відсторонено від виконання службових обовязків з 30 березня 2015 року. Як підстава для видання такого розпорядження зазначені:- повідомлення, висловлені під час мітингу 30.03.2015 року представниками Радикальної партії ОСОБА_12 та народним депутатом ОСОБА_16 (а.с.14, 47, 73).

31 березня 2015 року Конотопському міському голові надійшов лист прокурора Конотопської міжрайонної прокуратури № 84-2399 вих15 від 30.03.2015 року, яким він пропонував міському голові провести службове розслідування за фактом вчинення головним лікарем ОСОБА_4 корупційного правопорушення та вирішити питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. (а.с.46).

Із акту службового розслідування від 02 квітня 2015 року вбачається, що комісія дійшла висновку про використання 26 березня 2015 року головним лікарем ОСОБА_4 службового автомобіля НОМЕР_1 («Швидка медична допомога») для перевезення будівельних матеріалів не на потреби КЗ «ОСОБА_3 ЦРЛ ім. академіка ОСОБА_7» . (а.с.69-72).

02 квітня 2015 року за наслідками службового розслідування було прийнято рішення про направлення матеріалів для розгляду до УБОЗ УМВС України в Сумській області для вжиття заходів відповідно до чинного законодавства. ( а.с.50)

Як встановлено судом першої інстанції, рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності міським головою не приймалося, акт службового розслідування взагалі не зазначений у розпорядженні міського голови м. Конотопа від 15 квітня 2015 року № 86-ОД як такий, що доводить наявність в діях ОСОБА_4 складу дисциплінарного проступку.

За результатами розгляду матеріалів службового розслідування відносно ОСОБА_4, УБОЗ УМВС України в Сумській області не було встановлено з боку ОСОБА_4 порушень чинного законодавства. Також було встановлено, що в діях ОСОБА_4 відсутній склад адміністративного та кримінального правопорушення (а.с. 55).

Актом ревізії фінансово-господарської діяльності комунального закладу «ОСОБА_3 центральна районна лікарня імені академіка ОСОБА_7» від 15 травня 2015 року, яка була проведена Державною фінансовою інспекцією у Сумській області, також не було встановлено заподіяння ОСОБА_4 внаслідок його дій, що мали місце 26 березня 2015 року, збитків у значних розмірах (кримінальне провадження № 0000655 а.с. 198-309)

За використання ОСОБА_4 в особистих цілях 26 березня 2015 року службового автомобіля лікарні було нараховано 60 грн. 89 коп., які були сплачені останнім в повному обсязі 30 березня 2015 року, що підтверджено розрахунком та прибутковим касовим ордером (а.с.83, 85).

Крім того, кримінальне провадження від 02.04.2015 року за фактом розтрати грошових коштів, постановою слідчого СВ Конотопського МВ УМВС в Сумській області від 13.06.2015 року було закрито у звязку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України. ( кримінальне провадження № 0000655 а.с. 326-330)

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, ОСОБА_4 притягнутий не був.

Листи начальника управління охорони здоровя Сумської обласної державної адміністрації від 3 квітня 2015 року № 01/25/2/265, керуючого справами виконкому ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_15 від 15 квітня 2015 року, листи-звернення голови Конотопського осередку радикальної партії ОСОБА_12 ОСОБА_13 та заступника голови Конотопського осередку ВО «Свобода» ОСОБА_14 від 15 квітня 2015 року, на які посилається апелянт як на підставу звільнення позивача , на думку колегії суддів не є тими доказами, які містять конкретні посилання на порушення позивачем умов контракту та не доводять факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, оскільки містять лише пропозицію міському голові вжити адекватних заходів адміністративного впливу відповідно до повноважень міських рад, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності. ( а.с. 51, 57, 56)

Виходячи зі змісту розпорядження та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що зазначені у розпорядженні підстави звільнення ОСОБА_4 не знайшли підтвердження в судовому засіданні, розпорядження не містить конкретних посилань на порушення чинного законодавства чи обовязків, передбачених контрактом а також посилань на неефективне використання комунального майна, у звязку з чим у відповідача не було достатніх підстав для звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо поновлення на роботі.

Згідно з статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку суд першої інстанції вірно виходив з «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року та прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача втраченого заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 30 124,80 грн. Розрахунок сум середнього заробітку позивачу за час вимушеного прогулу місцевим судом здійснено у відповідності до вимог закону, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, за період з 16 квітня 2015 року по 31 липня 2015 року , виходячи з середнього заробітку позивача за два останні повні відпрацьовані місяці роботи, згідно наданої позивачем довідки про доходи та кількості робочих днів до ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши факт порушення відповідачем трудових прав позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача із відповідача моральної шкоди, розмір якої визначив у 500 грн. . Розмір коштів на відшкодування моральної шкоди визначений судом правильно, він відповідає обставинам, за яких заподіяно таку шкоду, характеру і ступеню страждань позивача.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що позивачем були сплачені грошові кошти у розмірі 60,89 грн. вже після вчинення ним грубого порушення законодавства України, висновків суду першої інстанції не спростовують і до уваги колегією суддів не приймаються , оскільки зазначеними документами доведено лише факт сплати позивачем коштів за використання службового автомобіля, а не факт порушенням ним чинного законодавства або обовязків, передбачених контрактом.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалено із порушенням процесуальних норм , а саме ст.. 58, 60 ЦПК України , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи і не містять передбачених законом підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки ґрунтуються вони на обставинах, які встановлені в судовому засіданні, наданих сторонами доказах, у відповідності з нормами матеріального і процесуального законодавства, рішення суду відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає, тому відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 міської ради відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 31 липня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала ї набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -