Справа № 136/1985/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" листопада 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Мочульської Л. Т.

за участю секретаря Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ІВАНІВНИ ДО ТУРБІВСЬКОЇ ОСОБА_2 Липовецького району про визнання права власності в порядку спадкування за ЗАКОНОМ на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 08 .07 2014 року помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті залишилось майно, зокрема, 31/100 ЧАСТКА КВАРТИРИ №11, розташованої в смт.Турбів, Липовецького району Вінницької області на вулиці Свердлова, 3. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла. . Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус відмовив, в зв»язку з тим, що правовстановлюючий документ на будинок не містить відмітки про державну реєстрацію даного нерухомого майна.

В судове засідання позивач не зявилась . Надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідача в судове засідання також не зявився. Звернувся до суду з заявою, в якій позов визнав та просив розглянути справу без участі представника Турбівської селищної ради.

Враховуючи те, що особи, які беруть участь у справі скористались наданим їм ч.2 ст.158 ЦПК України правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його у даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів.

Дослідивши матеріали цивільної та спадковової справ, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін і розгляд справи у їх відсутності

Судом встановлено наступне:

08 липня 2014 року помер ОСОБА_3 ( свідоцтво про смерть серії 1-АМ №310641).

В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Судом установлено, що ОСОБА_3 заповіту не залишав. Отже, в такому випадку, має місце спадкування за законом.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України ОСОБА_1 , як дочка спадкодавця ( свідоцтво про народження, скорочене свідоцтво про укладення шлюбу, свідоцтво про шлюб а.с.6-9), є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька .

Позивач прийняла спадщину протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, у відповідності до ст. 1269 ЦК України, подавши 23.12.2014 року відповідну заяву до нотаріальної контори.

З матеріалів спадкової справи №120/2014 , заведеної приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу ОСОБА_4 23.12.2014 року, встановлено, що відповідно до діючого на час відкриття спадщини законодавства, згідно із ст..1269 ЦК України, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого батька, подавши відповідну заяву 23.12.2014 року до приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу.

Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендували на майно спадкодавця , немає. Внучка покійного ОСОБА_5 26.12.2014 року звернулась до нотаріуса з заявою про свою відмову від спадщини

Постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 20.03.2015 року позивачеві відмовлено у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири , в зв»язку з тим, що правовстановлюючі документи на частину квартири - свідоцтво про право власності на житло, видане 01.02.1996 року Турбівським машинобудівним заводом та рішення Липовецького районного суду від 14.09.2001 року - не містять відмітки про державну реєстрацію права власності.

До складу спадкового майна входить 31/100 частка КВАРТИРИ №11, розташованої В СМТ.Турбові Липовецького району Вінницької області на вулиці Свердлова, 3, загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м., що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.02.1996 року Турбівським машинобудівним заводом, згідно з яким квартира №11 яка знаходиться за адресою смт.Турбів вул. Свердлова 3, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6; а також на підставі рішення Липовецького районного суду від 14.09.2001 року, згідно з яким визнано право власності та виділено в натурі ОСОБА_6 69/100 квартири, розташованої в смт.Турбові Липовецького району по вул..Свердлова 3/11, та визнано право власності і виділено в натурі ОСОБА_3 31/100 частина вказаної квартири При цьому, рішення суду , яким визнано право власності та виділено в натурі ОСОБА_6 69/100 квартири - зареєстровано у Вінницькому обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації 22.11.2001 року за №55/258 ( а.с.12, 13).

Судом установлено, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року рядом підзаконних нормативних актів, зокрема в даному випадку, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Даний нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, а не державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, тому виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року « Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальнихсправ роз»яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею З зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбкання, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

Враховуючи, що спадкодавець набув право власності на 31/100 частину квартири на підставі рішення Липовецького районного суду від 14.09.2001 року, а набуття права власності на нерухомість не було в той час пов»язане із його державною реєстрацією, - тому право власності на вказану частку квартири підтверджується належним правоустановлюючим документом, що був необхідним на час виникнення права власності на житло ОСОБА_3, який вважається в силу закону таким, що набув право власності на дане спадкове майно.

Згідно з нормами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися наслідок його смерті.

На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову

Статтею 130 ч.4 ЦПК України передбачено ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову відповідачем, в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.

Отже, відповідно до вимог діючого на час відкриття спадщини законодавства, позивачка має право на спадкування за законом на майно, яке належало спадкодавцю. А тому її позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі глави 84 ,ст.ст. 1218, 1223, 1268 , 1269, 1270, 1296,1297,1298 ЦК України , керуючись ст.130, 174, 209-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер 08 ЛИПНЯ 2014 року на 31/100 частку КВАРТИРИ №11, розташованої В СМТ.Турбові Липовецького району Вінницької області на вулиці Свердлова, 3, загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м..

Право власності на зазначене нерухоме майно підлягає державній реєстрації в установленому законом порядку.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку протягом десяти днів. Після закінчення цього строку рішення набирає законної сили, якщо не буде подано апеляційної скарги на рішення суду

Суддя: ОСОБА_7