АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 688/4481/14-ц
Провадження № 22-ц/792/312/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Федорової Н.О.,

суддів - Карпусь С.А., Матковської Л.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 та

її представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та

його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог Шепетівська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину квартири,

в с т а н о в и л а:

18 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначила, що у 1993 році вона, ОСОБА_3 та їхній син ОСОБА_5 приватизували двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У квітні 1996 року ОСОБА_3 створив іншу сім'ю та добровільно, забравши свої речі, залишив вищевказану квартиру, змінив місце постійного проживання. Вона залишилась проживати разом з сином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 їх син ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з 1/3 частини вказаної квартири.

Прийнявши спадщину, вона 17 січня 2014 року оформила у нотаріуса право власності на 1/6 частину квартири.

Відповідач, який є спадкоємцем за законом, на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, хоча й був зареєстрований за вказаною адресою, та у визначений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Отже, він є таким, що не прийняв спадщину після смерті сина.

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Цідик А.Ю. Провадження № 22-ц/792/312/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 39

А тому, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що становить 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, спадщина на яку відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позов задовольнити. Рішення суду вважає таким, що ухвалене з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права.

Вважає, що поза увагою суду залишився ряд судових рішень, що набрали законної сили та якими встановлено факт непроживання відповідача постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, рішення Шепетівського міськрайонного суду від 07 лютого 2014 року у справі № 688/5036/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою; рішення Шепетівського міськрайонного суду від 21 березня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30 квітня 2014 року, у справі № 688/659/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення фактів непроживання за місцем реєстрації, неприйняття спадщини; рішення Шепетівського міськрайонного суду від 24 березня 2014 року у справі № 688/284/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування вартості оплати житлово-комунальних послуг, плати за утримання будинку та прибудинкової території та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення плати за користування квартирою; рішення Шепетівського міськрайонного суду від 28 березня 2014 у справі № 688/4756/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Окрім того, обставини про непроживання ОСОБА_3 у спірній квартирі станом на час відкриття спадщини, підтверджуються і копіями його позовних заяв про розірвання шлюбу, встановлення порядку користування спірною квартирою.

Суд не врахував, що обставини, встановлені судовими рішеннями, відповідно до ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Висновок суду про те, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, свідчить про прийняття ним спадщини, тобто проживання на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, зокрема на ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави визнати право власності на частку неприйнятої спадщини за нею, як єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки лише вона одна постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені та пояснила, що, під час проживання у спірній квартирі відповідач постійно зраджував їй у подружній вірності, а у квітні 1996 року остаточно, залишивши її з сином, пішов проживати до іншої жінки по АДРЕСА_2. Що стосується ОСОБА_5, то протягом всього життя він не визнавав його сином, погано до нього ставився. Після смерті останнього, відповідач жодного разу, окрім похорон, не з'явився у спірній квартирі. На даний час він також, незалежно від виконаного рішення суду про його вселення, у квартирі не проживає.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити. Разом з тим, не заперечив того, що вже 18 років у спірній квартирі не проживає. На час смерті сина у 2006 році також в ній не проживав. Однак, вважає, що оскільки він був у квартирі зареєстрований на час відкриття спадщини, то її прийняв.

Представник третьої особи без самостійних вимог Шепетівської міської державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористався.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та ці обставини оспорені не були, що сторони є батьком та матір'ю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 останній помер, після чого відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину квартири. На 1/6 частину спадкового майна державним нотаріусом Шепетівської міської державної нотаріальної контори 17 січня 2014 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я матері ОСОБА_1 Інша частина спадкового майна залишилась неоформленою. Станом на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом із сином, відповідач у спірній квартирі не проживав, хоча був у ній зареєстрований.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання за позивачкою права власності на 1/6 частину квартири у порядку спадкування після смерті сина, суд першої інстанції мотивував своє рішенням тим, що відповідач, будучи у квартирі зареєстрованим з 28.09.1982 року і по даний час, тимчасово вибув з неї у 1996 році, однак не втратив інтересу до неї, а отже є таким, що прийняв спадщину після смерті сина. Окрім того, позивачка заперечувала та вчиняла перешкоди в користуванні квартирою, у зв'язку з чим рішенням суду від 7 лютого 2014 року його було вселено до неї та встановлено порядок користування.

Проте, з таким висновком повністю погодитись не можливо з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ч.ч. 1-3 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкодавець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

За правилами ч. 3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановлено ст. 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.

Отже, закон не ставить прийняття спадщини в залежність від того, яким місцем проживання особа вважала місце відкриття спадщини - постійним чи тимчасовим місцем проживання. Натомість, він вимагає реального постійного проживання разом із спадкодавцем на час його смерті без будь-яких застережень та умов.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено, що з квітня 1996 року, тобто вже вісімнадцять років, відповідач не проживає у спірній квартирі, добровільно віддавши ключі від неї позивачці. З цього ж часу він фактично проживає за іншою адресою: по АДРЕСА_2 у співмешканки.

Вказане підтверджується даними: рішення Шепетівського міськрайонного суду від 7 лютого 2014 року, яке набрало законної сили 18 лютого 2014 року (а.с. 9, 10); позовної заяви відповідача ОСОБА_3 до позивачки ОСОБА_1 про розірвання шлюбу від 29.10.2013 року, зареєстрованої по суду під № 14713 (а.с. 58); рішення Шепетівського міськрайонного суду від 24 березня 2014 року (а.с. 66-68), скасоване рішенням апеляційного суду від 11 червня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за користування частиною квартири (а.с. 72, 73), даними листа, адресованого до Шепетівської міської державної нотаріальної контори від 03.02.2014 року (а.с. 8) та іншими матеріалами справи. Не заперечують вказаного і самі сторони.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5, син сторін у справі. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

14 січня 2014 року позивачка звернулась до Шепетівської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно, посилаючись на те, що спадщину вона прийняла у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою.

17 січня 2014 року ОСОБА_1 було видане зазначене свідоцтво за реєстровим № 74.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на ще ? частку спадкового майна їй не видано, оскільки згідно довідки № 77, виданої приватним підприємством «Управлінська компанія «Управдом» в квартирі на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 був зареєстрований батько померлого ОСОБА_3.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 10 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідач, який був лише зареєстрований за місцем проживання сина, але не мешкав там на час відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся у червні 2014 року, тобто з пропущенням установленого законом строку для прийняття спадщини (а.с. 75).

Вищевказане стверджується даними: копії свідоцтва про смерть (а.с. 7); свідоцтва про право власності на житло, виданого комітетом по приватизації Шепетівської міської ради народних депутатів 16 липня 1993 року, зареєстрованого у Шепетівському бюро технічної інвентаризації за № 616 (а.с. 13); спадкової справи (а.с. 132-143); довідки завідувача Шепетівської міської державної нотаріальної контори від 21.10.2014 року (а.с. 42); рішення Шепетівського міськрайсуду від 15 вересня 2014 року (а.с. 75, 76); паспорта відповідача (а.с. 61, 62); довідки приватного підприємства «Управлінська компанія «Управдом» (а.с. 80).

Вселення відповідача до спірної квартири за рішенням суду у 2014 році ніяким чином не підтверджує чинення йому перешкод позивачкою у користуванні нею до 2006 року, тобто до часу відкриття спадщини. Не підтверджується це і самим рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 7 лютого 2014 року (а.с. 9, 10). Із звукозапису судового засідання по зазначеній цивільній справі (№ 688/5036/13-ц), зокрема із пояснень відповідача, вбачається, що він з 1996 року і по даний час у спірній квартирі не проживає. Вперше після того, як пішов з дому, повідомив позивачку про своє бажання в ній постійно проживати у серпні-вересні 2013 року, тобто після смерті сина. Однак, остання відмовила йому в цьому, а тому змушений був звернутись до суду з позовом про вселення.

Що стосується вказівок у свідоцтві про право на спадщину за законом від 17 січня 2014 року, виданого позивачці ОСОБА_1, про те, що спадкоємцями майна сина ОСОБА_5 є його мати та батько, а свідоцтво про право на спадщину на ? частку спірної частини квартири ще не видано, то в даному випадку для вирішення зазначеної справи вони правового значення не мають. Так, вони ніяким чином не підтверджують постійного проживання відповідача на час відкриття спадщини разом із сином.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України від 11.12.2003 року, № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, сама по собі реєстрація місця проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що відповідач, як спадкоємець за законом першої черги не може вважатись таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно не проживав разом із спадкодавцем на час її відкриття, а в шестимісячний строк, встановлений законом, не звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, отже, він не набув права на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право позивачки на спадщину після смерті сина, не визнається відповідачем, воно підлягає захисту.

Що стосується п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, в якому передбачено, що доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем може бути, зокрема, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, то суд першої інстанції не звернув уваги на те, що даний нормативний акт регламентує порядок вчинення саме нотаріальних дій за відсутності спору про спадкове майно. Завданнями ж цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав (ст. 1 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а рішення винесене з порушенням норм матеріального права. Отже, воно підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову.

У зв'язку з цим, на підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК Україні підлягає зміні розподіл судових витрат, зокрема, у зв'язку із задоволенням позову їх слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, у порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Шепетівка Хмельницької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 366 грн. 24 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова