Справа №474/1035/14-ц 16.02.2015 16.02.2015 16.02.2015
Провадження №22-ц/784/477/15
Провадження №22-ц/784/477/15 Головуючий першої інстанції: Тихоненко М.І.
Категорія: 41 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

16 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

- відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2014 року, ухвалене за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист особистого немайнового права та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

06 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист особистого немайнового права та відшкодування моральної шкоди.

Позивач вказував, що проживає у Врадіївському районі та очолює ПП «Виробничо-комерційне підприємство «Каро» (далі - ПП «ВКП «Каро»), яке на підставі договорів оренди орендує землі в межах території району.

03 квітня 2014 року під час мітингу біля приміщення Врадіївської районної прокуратури по вул. Героїв Врадіївщини, ОСОБА_3 поширив щодо нього недостовірну інформацію про те, що він начебто без належних підстав використовує тисячі гектарів землі на території різних сільських рад у названому районі, розорює пасовища та балки, які не можна обробляти, підроблює договори оренди з власниками земельних ділянок, та стверджував, що він отримував доходи від незаконного використання земель, підкупив судові органи та колишнього голову районної державної адміністрації, а також, що у нетверезому стані вихвалявся, що знову завезе мільйон і в нього буде свій голова адміністрації.

04 квітня 2014 року відеозапис з вказаним виступом відповідача розміщено на інформаційному порталі «Преступности.НЕТ» в мережі Інтернет в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Посилаючись на те, що зазначена відповідачем інформація порочить його честь та гідність, завдає шкоди його діловій репутації, позивач просив суд визнати недостовірною інформацію поширену ОСОБА_3, зобов'язати відповідача спростувати цю інформацію шляхом відповідної публікації на Інтернет порталі «Преступности.НЕТ» та в місцевій газеті «Вісник Врадіївщини» і стягнути з відповідача 15 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на необґрунтованість позову та пояснював, що він займає активну громадську позицію, є членом «Народної Ради Врадіївщини» та не байдужий до громадсько-соціальних проблем односельчан, у тому числі із земельних питань.

-2-

Його висловлювання на зібранні, а не мітингу, є наслідком суб'єктивних думок критичного характеру і оціночними судженнями відносно господарської діяльності ПП «ВКП «Каро» та позивача, як керівника підприємства, та не мали на меті приниження особистого немайнового права останнього.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилався на безпідставність її доводів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (статті 34 Конституції України).

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. До особистих немайнових прав фізичної особи відносяться, зокрема, право на повагу до гідності та честі (ч.1 ст.270 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати

-3-

інформацію, ідеї та робити оціночні судження, навіть якщо вони є провокаційними і перебільшеними без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є засновником та керівником ПП «ВКП «Каро», яке є орендарем земельних ділянок в межах території Врадіївського району. Відповідач ОСОБА_3, мешкаючи в смт. Врадіївка, є членом «Народної Ради Врадіївщини», та не байдужий до громадсько-соціальних проблем односельчан, у тому числі із земельних питань.

Будучи незадоволеним станом умов використання земель в районі підприємцями, у тому числі керівником ПП «ВКП «Каро» ОСОБА_4, місцеві жителі Врадіївського району, використовуючи своє конституційне право, зверталися до прокуратури району із земельних питань щодо оренди земельних ділянок.

03 квітня 2014 року, не потрапивши на прийом до прокурора району з приводу вирішення земельних питань, порушених у зверненнях до правоохоронних органів, біля приміщенні районної прокуратури відбулося зібрання громадян, в тому числі в ньому брав участь відповідач.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач вказував, що під час цього зібрання відповідач публічно висловив про нього неправдиву інформацію, а саме, що він без належних підстав використовує тисячі гектарів землі на території різних сільських рад у районі, розорює пасовища та балки, підроблює договори оренди з власниками земельних ділянок, отримує доходи від незаконного використання земель, підкупив судові органи та колишнього голову районної державної адміністрації, а також, що у нетверезому стані вихвалявся, що знову завезе мільйон і в нього буде свій голова адміністрації. 04 квітня 2014 року відеозапис з цим виступом відповідача було розміщено на інформаційному порталі «Преступности.НЕТ» в мережі Інтернет в статті «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що спосіб подачі інформації у виступі відповідача виражав його особистий погляд у питаннях земельних відносин, які відбувалися у районі та інтересу, з метою привернути увагу громадськості та правоохоронних органів щодо вирішення цих питань, оцінки дій орендарів з приводу законності використання ними земельних ділянок, у тому числі ПП «ВКП «Каро», керівником якого є позивач.

У своєму виступі ОСОБА_3 позиціонує викладення інформації, як «судження небайдужого», даючи свою оцінку, на підставі розповідей односельчан щодо неналежного, на їх думку, вирішення вимог, діям правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування на наслідками розгляду їх звернень. Тому вислів щодо підкупу позивачем судових органів та голови місцевої адміністрації, є його особистим міркуванням та оціночних судженням.

Отже, за наявності такої інформації у висловлюваннях відповідача були наявні оціночні судження та критичні висловлювання на адресу позивача, як керівника підприємства. Тому покази свідка ОСОБА_6 не заслуговують на увагу.

-4-

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у квітні 2014 року перевіркою, проведеною прокуратурою Врадіївського району за зверненням громадян, підтвердилася інформація порушення ПП «ВКП»Каро» земельного законодавства.

Так, за результатами проведеної перевірки встановлені численні факти безоплатного та безпідставного використання земель державної та комунальної власності, окрім інших осіб, і ПП «ВКП «Каро», керівником якого є позивач (а.с.47-53).

Відомості про використання ПП «ВКП «Каро» земельних ділянок не за цільовим призначенням (розорювання пасовищ) та без правовстановлюючих документів та сплати податку містять відповідно довідки Нововасилівської сільської ради Врадіївського району № 424 від 10 грудня 2014 року та Великовеселівської сільських рад Врадіївського району № 302 від 12 грудня 2014 року, а також податкової інспекції головного управління Міністерства доходів і зборів № 1582/10-14-17-15 від 15 грудня 2014 року (а.с. 97,99, 105).

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою ст. 277 ЦК України правом на відповідь у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги, як належний доказ, та відхилив наданий позивачем компакт - диск із записом відеоматеріалу, оскільки інформація на цьому диску не розкриває повний зміст виступу відповідача, а оцінка його конкретних речень та їх частин, не може бути дана без урахування всіх обставин справи.

Факти, які б доводили, що згадані вищі висловлювання мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, відсутні.

Отже, суд правильно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що не було підстав для задоволення позовних вимог.

За такого, рішення районного суду зміні або скасуванню не підлягає, оскільки ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: