У х в а л а

25 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Охрімчук Л.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 17 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_5 про захист прав споживачів та визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

27 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеною заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року, їй відмовлено в задоволенні позову до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» ( далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про захист прав споживачів та визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення суду першої та апеляційної інстанції на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким визнати дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо підвищення розміру відсоткової ставки за кредитним договором незаконними, а також визнати несправедливими та недійсними умови кредитного договору щодо права банку на збільшення відсоткової ставки, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 5, 627, 629, 653 Цивільного кодексу України, статей 11, 12 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», частини другої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», частини другої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Постанови Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4. наводить ухвали Верховного Суду України від 31 березня 2010 року, від 3 листопада

2010 року, від 8 грудня 2010 року, постанови Верховного Суду України

від 26 вересня 2012 року, від 25 вересня 2013 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 22 жовтня 2014 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив із того, що позивачка була обізнана та надала свою згоду на укладення договору з умовами про збільшення відсоткової ставки з дня її звільнення з роботи в банку, а тому така умова договору не може розцінюватися як одностороння зміна відсоткової ставки кредитором, оскільки є результатом домовленостей, досягнутих між сторонами.

У наданих заявницею для порівняння судових рішеннях, суди касаційної інстанції у своїх висновках виходили з встановленого факту одностороннього підвищення банками відсоткової ставки за користування кредитними коштами, що не було передбачено умовами договорів кредитування.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Доводи, які викладені в заяві не свідчать про наявність підстав, передбачених пунктом 1 статті 355 ЦПК України, для перегляду судових рішень.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_5 про захист прав споживачів та визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 4 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Охрімчук
Н.П. Лященко