Справа № 456/2001/13 Головуючий у 1 інстанції: Пак В.М.
Провадження № 22-ц/783/477/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

за участі секретаря - Щербая В.П.

з участю: представника позивача Романової Н.В.,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк", ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" (правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України") та ОСОБА_3, укладено кредитний договір № 252, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 500 євро зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11% річних із кінцевим терміном повернення не пізніше 30 жовтня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30 жовтня 2006 року між сторонами укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач передав у заставу банку належний автомобіль марки "SKODA" модель Fabia Classic, 2006 року випуску.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 10 квітня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 3 833 євро 26 центів, в тому числі 1984,59 євро - сума прострочених (несплачених) платежів по кредиту, 42,59 євро сума прострочених платежів по відсотках, а також 1 806,08 євро - пені, просив суд на підставі ст.ст. 16, 526, 572, 589, 612, 1048, 1050, 1054 ЦК Українист.ст. 19, 20 Закону України "Про заставу", ст.ст. 22, 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною на рівні не нижче зазначеної ціни на цей вид майна згідно оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій з направленням коштів, отриманих від реалізації предмета застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 січня 2014 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" 3833 євро 26 центів, що становить 39 942 гривні 57 копійок заборгованості за кредитним договором.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю.

Рішення суду оскаржили сторони.

В апеляційній скарзі ПАТ "Ощадбанк" в особі філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на транспортний засіб марки "SKODA", модель Fabia Classik 1.2, 2006 р.в., чорного кольору, шасі (кузов) НОМЕР_3, д.н.з. НОМЕР_1. Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови Банку в задоволенні позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет застави є помилковим, необґрунтованим та таким, що не відповідають вимогам ст.ст. 572, 590 ЦК України, ст.ст. 19,20 ЗУ "Про заставу", ст. 22 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Також вказує, що задовольняючи частково позов про стягнення кредитної заборгованості з відповідача в грошовому порядку, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки з позовом про стягнення кредитної заборгованості у грошовому порядку позивач не звертався, просив лише звернути стягнення на предмет застави - автомобіль, шляхом продажу його на прилюдних торгах та направленням коштів, отриманих від реалізації предмета застави, в рахунок погашення заборгованості відповідача перед Банком.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушенням норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вказує, що аналогічні позовні вимоги уже були предметом судового розгляду у справі № 2-98/11, по якій існують судові рішення всіх судових інстанцій, а тому судом безпідставно відхилено клопотання про залишення позову без розгляду і ухвалено рішення по суті позовних вимог. Крім того, задовольняючи частково позов банку, судом не наведено висновків по суті позовних вимог. Висновки суду не відповідають мотивувальній частині судового рішення щодо складових боргу, які суд вважав встановленими.

Справа судовими органами розглядалась неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 19 травня 2014 року про відмову у задоволенні позову банку скасовано, справу направлено на новий апеляційній розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ПАТ "Державний ощадний банк України" підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову банку про звернення стягнення на предмет застави та стягуючи з ОСОБА_3 39 942 грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки немає, оскільки несплачене тіло кредиту становить 42,59 євро, боржником сплачено 13 000 євро, що на 3000 євро більше від отриманого тіла кредиту, транспортний засіб марки "SKODA" 2006р. - предмет застави розібрано, а звернення стягнення на запасні частини автомобіля не передбачено договором. Суд також вважав, що при таких обставинах виконання рішення про звернення стягнення на заставлене майно буде утруднене.

Проте погодитись з таким рішенням суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду має бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Колегією суддів встановлено, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" (правонаступником якого є ПАТ "Державний ощадний банк України) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 252, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 500 євро зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11% річних із кінцевим терміном повернення не пізніше 30 жовтня 2012 року (а.с. 9-11).

Факт видачі банком ОСОБА_3 кредиту у розмірі 10 500 євро підтверджується розпорядженням від 30.11.2006р. на видачу готівкою з позичкового рахунку № НОМЕР_4 коштів ОСОБА_3 в сумі 10 500 євро в рахунок дозволеного кредиту згідно кредитного договору № 252 від 30 жовтня 2006р. (а.с. 15); видатковим касовим ордером від 30 жовтня 2006р. про отримання ОСОБА_3 10 500 євро для покупки автомобіля "SKODA" модель Fabia Classic (а.с. 14); заявою про відкриття поточного рахунку від 30.10.2006р.; квитанцією № 16 від 30.10.2006р. про здійснення валютно-обмінної операції; договором № 185947 від 30.10.2006р. про відкриття ОСОБА_3 поточного рахунку у національній валюті та його обслуговування (а.с. 16, 16 зв.); платіжним дорученням позичальника ОСОБА_3 банку на перерахування коштів продавцю автомобіля

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 30 жовтня 2006р. між сторонами укладено договір застави, відповідно до умов якого відповідач передав у заставу банку належний йому автомобіль марки "SKODA" модель Fabia Classic, 2006р. випуску.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу застави, згідно зі ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше непередбачено цим Законом чи договором.

Відповідно до положень ст. 589 ЦК України, ст.ст. 19, 20 Закону України "Про заставу" ст. 22 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 3.3.4. Кредитного договору, укладеного між сторонами, передбаченого, що позичальник ОСОБА_3 узяв на себе зобов'язання здійснювати погашення кредиту щомісячно рівними частинами в сумі 175 євро та сплату нарахованих процентів до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 30.10.2012р.

Згідно п.5.2 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення.

Колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконав умов Кредитного договору у зв'язку з чим допустив заборгованість за кредитним договором, яка на момент пред'явлення позову становила 3833,26 євро, в тому числі 1984 євро 59 центів - сума прострочених (несплачених) платежів по кредиту; 42 євро 59 центів - сума прострочених (несплачених) платежів по процентам; 1806 євро 08 центів - сума нарахованої пені за несплату платежів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з доведеності факту невиконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 3833 євро 26 центів, що становить 39 942 грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором, яку стягнув з відповідача.

Між тим, в порушення вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог банку, оскільки банк не звертався до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення кредитної заборгованості у грошовому порядку, а просив звернути стягнення на предмет застави - автомобіль шляхом продажу його на прилюдних торгах з направленням коштів, отриманих від реалізації предмета застави в рахунок погашення заборгованості відповідача перед банком.

В порушення вимог ст. 220, статей 3,4 ЦПК України, які передбачають, що право вибору судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачу, та відповідних роз'яснень п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин" від 30.03.2012р. суд з власної ініціативи змінив предмет позову.

Колегією суддів встановлено, що як на час звернення банку з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи Апеляційним судом Львівської області 06 квітня 2015 року відповідач мав і має непогашену заборгованість перед банком, після настання терміну остаточного погашення кредиту не повернув.

Колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не оспорює погашення кредиту та процентів і зарахування їх банком у період жовтень 2006р. - листопад 2008р.

Відповідач має зауваження по платежах, внесених ним у період з 27 грудня 2011р. по 17 жовтня 2012р., посилаючись на те, що він повністю сплатив тіло кредиту, в квитанціях про оплату ним кредиту зазначалось призначення платежу - погашення кредиту, проте банк в порушення п. 1.12 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні від 01.06.2011р. без його згоди сам перерозподілив зарахування сплачених ним сум на інші платежі, чим створив заборгованість, якої не існує.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи відповідача ОСОБА_3 не заслуговують на увагу як безпідставні.

Відповідно до п.1.6 Кредитного договору № 252 від 30.10.2006р. порядок погашення зобов'язань позичальником перед банком здійснюється в такому порядку:

- прострочені проценти за користування кредитом (якщо прострочення буде мати місце);

- прострочена основна сума боргу за кредитом (якщо прострочення буде мати місце);

- строкові проценти за користування кредитом;

- комісійні винагороди, окрім плати за розрахунково-касове обслуговування при достроковому погашенні частин кредиту або залишку всієї заборгованості за кредитом за ініціативою позичальника;

- строкова сума основного боргу за кредитом;

- штрафні санкції, передбачені цим договором;

- інші платежі відповідно до цього договору.

Кредитний договір в цілому та п.1.6 договору зокрема, є чинними.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до витягів з реєстру операцій з приймання платежів готівкою у період з 27.12.2011р. по 17.10.2012р. зарахування банком внесених ОСОБА_3 платежів здійснювалось банком у такому порядку.

Згідно реєстру операцій з приймання платежів готівкою за 27.12.2011р. цього дня ОСОБА_3 внесено платіж у розмірі 4600 євро, зазначено "призначення платежу" - погашення кредиту грудень 2008р. - грудень 2011р. Прийняту суму банком у відповідності до п.1.6. кредитного договору № 252 від 30.10.2006р. (порядок погашення зобов'язань) розподілено наступним чином6 1688,96 євро направлено на погашення прострочених процентів за користування кредитом; 2911,04 євро - направлено на погашення простроченої основної суми боргу за кредитом (1688,96+2911, 04=4600).

Згідно реєстру операцій з приймання платежів готівкою за 25.01.2012 цього дня, ОСОБА_3, внесено платіж у розмірі 149,35 євро, зазначено "призначення платежу" - погашення кредиту згідно графіку платежу січень 2012р. Прийняту суму Банком у відповідності до п.1.6 кредитного договором № 252 від 30.10.2006 (порядок погашення зобов'язань) розподілено наступним чином: 54,04 євро направлено на погашення прострочених процентів за користування кредитом; 95,31 євро - направлено на погашення простроченої основної суми боргу за кредитом (54,04+95,31=149,35).

Згідно реєстру операцій з приймання платежів готівкою за 28.02.2012 цього дня, ОСОБА_3, внесено платіж у розмірі 147,36 євро, зазначено "призначення платежу" - погашення кредиту згідно графіку платежу лютий 2012р. Прийняту суму Банком у відповідності до п.1.6 кредитного договором № 252 від 30.10.2006 (порядок погашення зобов'язань) розподілено наступним чином: 51,45 євро направлено на погашення прострочених процентів за користування кредитом; 95,91 євро - направлено на погашення простроченої основної суми боргу за кредитом (51,45+95,91=147,36).

Згідно реєстру операцій з приймання платежів готівкою за 30.03.2012 цього дня, ОСОБА_3, внесено платіж у розмірі 146.79 евро, зазначено "призначення платежу" - погашення кредиту згідно графіку платежу березень 2012р. Прийняту суму Банком у відповідності до п.1.6 кредитного договором № 252 від 30.10.2006 (порядок погашення зобов'язань) розподілено наступним чином: 28.36 євро направлено на погашення прострочених процентів за користування кредитом; 118.43 євро - направлено на погашення простроченої основної суми боргу за кредитом (28,36+118,43=146,79).

Згідно реєстру операцій з приймання платежів готівкою за 28.04.2012 цього дня, ОСОБА_3, внесено платіж у розмірі 145,24 євро, зазначено "призначення платежу" - сплата боргу за кредит згідно договору 04865 від 27.10.2006р. (слід зазначити, що посилання відповідача на номер кредитного договору та дату його укладення не відповідає номеру та даті кредитного договору, укладеного між Банком). Однак, Банком вказану суму зараховано ОСОБА_3 на погашення кредитного договору та у відповідності до п.1.6 кредитного договором № 252 від 30.10.2006 (порядок погашення зобов'язань) розподілено наступним чином: 25,82 євро направлено на погашення прострочених процентів за користування кредитом; 119,42 євро - направлено на погашення простроченої основної суми боргу за кредитом (25,82+119,42=145,24).

Згідно реєстру операцій з приймання платежів готівкою за 30.05.2012 цього дня, ОСОБА_3, внесено платіж у розмірі 144,23 євро, зазначено "призначення платежу" - сплата боргу за кредит згідно договору 252 від 27.10.2006р. (слід зазначити, що посилання відповідача на дату кредитного договору не відповідає даті кредитного договору, укладеного між Банком). Однак, Банком вказану суму зараховано ОСОБА_3 на погашення кредитного договору та у відповідності до п.1.6 кредитного договором № 252 від 30.10.2006 (порядок погашення зобов'язань) розподілено наступним чином: 26,70 євро направлено на погашення прострочених процентів за користування кредитом; 117,53 євро- направлено на погашення простроченої основної суми боргу за кредитом (26,70+117,53=144,23).

Згідно реєстру операцій з приймання платежів готівкою за 17.10.2012 цього дня, ОСОБА_3, внесено платіж у розмірі 653,66 євро. зазначено "призначення платежу" - сплата боргу за кредит згідно договору № 252 від 30.10.2006. Прийняту суму Банком у відповідності до п.1.6 кредитного договором № 252 від 30.10.2006 (порядок погашення зобов'язань) розподілено наступним чином: 118,89 євро направлено на погашення прострочених процентів за користування кредитом; 534,77 євро - направлено на погашення простроченої основної суми боргу за кредитом (118,89+534,77=653,66).

Колегія суддів вважає, що вказаний порядок зарахування банком внесених ОСОБА_3 готівкою платежів на погашення кредиту здійснювався у відповідності до положень п.1.6 Кредитного договору, який є чинним і відповідно до положень ст. 629 ЦК України і в цій частині є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегією суддів на підставі наданих банком розрахунків заборгованості встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з грудня 2009р. по 26.12.2011р. зовсім не оплачував кредит, з березня 2009р. по 26 грудня 2011р. зовсім не сплачував відсотки (а.с. 24-25 т.1, а.с. 142 т.2).

Факт несплати у вказаний позивачем період обов'язкових платежів у зв'язку з матеріальними труднощами визнається представником відповідача, тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України доведенню не підлягає.

Відповідно до п.4.11 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту сплати відсотків за користування кредитом, комісійних винагород позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми платежу, за кожний день прострочення.

З врахуванням положень п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені позивачем розраховано пеню за період з 17.04.2012р. по 16.04.2013р. в розмірі 321 євро 33 центи - залишок несплаченої пені за прострочення сплати основного боргу та 328 євро 91 цент - пені за прострочення сплати відсотків.

Заперечення відповідача ОСОБА_3 щодо розрахунку заборгованості, визначеної банком не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем не надано.

Апеляційною інстанцією в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України представнику відповідача ОСОБА_3 роз'яснено право заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи, проте останній від цього відмовився, що зафіксовано на диску фіксування судового засідання технічними засобами.

У зв'язку із цим колегія суддів приходить до висновку, що розмір заборгованості відповідача перед банком становить 2677,42 євро, з них 1984 євро 59 центів - залишок прострочених платежів за кредитом, 42 євро 59 центів - залишок прострочених платежів за відсотками, 321 євро 33 центи - залишок несплаченої пені за прострочення сплати основного боргу та 328 євро 91 цент - пені за прострочення сплати відсотків.

Колегія суддів вважає, що ухвала Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2009 року про забезпечення позову у справі № 2-2020/2009р. за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Стрийського відділення Ощадбанку про зміну умов та доповнення кредитного договору шляхом зупинення дії п.3.3.4 кредитного договору № 252 від 30.10.2006р. укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ "Державний ощадний банк України" до вирішення позову по суті (а.с. 66 т.1), який зобов'язує позичальника ОСОБА_3 сплачувати на погашення кредиту 175 євро та сплату відсотків та здійснити погашення кредиту не пізніше 30.10.2012р., яка була скасована судом 15.06.2011р., не може бути підставою для виключення суми заборгованості позичальника перед банком за вказаний період.

Колегією суддів встановлено, що ухвала Стрийського міськрайоного суду Львівської області від 25.05.2009р. на виконання до органу державної виконавчої служби в порядку, передбаченому ч.9 ст. 153 ЦПК України та Закону України "Про виконавче провадження не була звернута і виконавче провадження по виконанню вказаної ухвали не відкривалось.

Цей факт встановлено рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2011р. у справі № 2-98/11, у якій брали участь ті самі сторони, і яка набрала законної сили (а.с. 69-82), тому відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України вказані цим судовим рішення обставини, не доказуються повторно у даній справі.

Таким чином у банку були відсутні правові підстави зупинити нарахування відповідних платежів на підставі вказаної ухвали.

Відповідно до ст.. 590 ЦК України, ст.. 20 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України "про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжував, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомо мості про звернення стягнення на предмет обтяження.

На виконання зазначених вимог закону банком 12.04.2013р. зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави згідно договору застави № 975 від 30.10.2006р., що підтверджується Витягом № 40407521 від 12.04.2013р.

З наведеного випливає, що інших зареєстрованих обтяжувачів на автомобіль марки "SCODA" модель Fabia Classic 1.2, 200року випуску, чорного кольору, шасі (кузов) № НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2, вимоги яких підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження, немає.

Зазначене вище свідчить про те, що керуючись п.6.1 договору застави, ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. 589, ст. 590 ЦК України, банк має право звернути стягнення на предмет застави відповідача, переданий останнім в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 252 від 30.10.2006р.

Висновок суду першої інстанції про те, що неможливо встановити місце та відповідний стан заставленого транспортного засобу, а звертати стягнення на запасні частини від автомобіля не передбачено договором, зроблений виключно на припущеннях, оскільки жодними доказами не підтверджується, що суперечить ч.4 ст. 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що аналогічні позовні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3 вже були предметом розгляду і по них ухвалено рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2011р. у справі № 2-98/11, рішення Апеляційного суду Львівської області від 17.12.2012р. та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013р. юридичного значення для розгляду даної справи № 452/2001/13 по суті не мають і підстави для закриття провадження відсутні, оскільки із змісту вказаних судових рішень вбачається, що у справі № 2-98/11 був інший предмет позову банку - зміна умов кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості, у позові ОСОБА_3 - визнання кредитного договору удаваним, скасування окремих пунктів кредитного договору (а.с. 26-29 т.2).

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", початкова ціна предмета застави для їх подальшої реалізації.

Позивачем визначено спосіб реалізації предмета застави через прилюдні торги.

Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012р. роз'яснено, що в рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 січня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно - задовольнити.

Звернути стягнення на транспортний засіб марки "SKODA" модель Fabia Classic 1.2, 2006 року випуску, чорного кольору, шасі (кузов) № НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_3, та переданий в заставу Публічному акціонерному товариству "Державний ощадний банк України" за договором застави № 975 механічного транспортного засобу від 30.10.2006р., укладений між відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3, шляхом продажу на публічних торгах за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та направлення коштів, отриманих від реалізації предмета застави, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" за кредитним договором № 252 від 30.10.2006р., розмір якої становить 1984 євро 59 центів - залишок прострочених платежів за кредитом, 42 євро 59 центів - залишок прострочених платежів за відсотками, 321 євро 33 центи - залишок несплаченої пені за прострочення сплати основного боргу та 328 євро 91 цент - пені за прострочення сплати відсотків.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 1033 (тисяча тридцять три) грн. 91 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: Ю.Р.Мікуш

О.Ф. Павлишин