Справа № 309/4006/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Готри Т.Ю., Кожух О.А.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод та демонтування незаконного будівництва за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 6 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про усунення перешкод та демонтування незаконного будівництва, посилаючись на те, що він проживає в житловому будинку АДРЕСА_1. В сусідньому будинку АДРЕСА_2, збудованому на межі земельної ділянки, проживає ОСОБА_2, яка розпочала перебудову свого помешкання, у зв'язку з чим встановила нахил даху будинку у подвір'я позивача, що в подальшому призведе до нанесення йому збитків із-за дощу та снігу. На звернення до Ізянської сільської ради остання рекомендувала звернутися до інспекції архітектури. Позивач 24 вересня 2013 року звернувся із скаргою до Закарпатської обласної інспекції архітектури, однак відповіді на звернення не отримав. Відповідачка продовжує виконання будівельних робіт, що суперечить державним будівельним нормам.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд винести рішення, яким зобов'язати ОСОБА_2 привести будівлю у відповідний стан, змінивши кут нахилу даху у його подвір'я, та вирішити питання по судових витратах.

Рішенням Хустського районного суду від 6 березня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 привести будівлю АДРЕСА_2 у відповідний стан змінивши кут нахилу даху будівлі на її подвір'я.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 114 грн. 71 коп..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просила скасувати оскаржуване нею рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - перебудову даху належного їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 здійснила на підставі рішення виконавчого комітету Ізянської сільської ради від 2 серпня 2013 року № 50. конструкція якого не пересікає межу земельної ділянки позивача.

Представники відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу.

ОСОБА_5, який по довіреності представляє інтереси позивача, просив апеляційну скаргу відхилити й залишити без змін законне, на його думку, рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно зі ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач просив на підставі істотного порушення відповідачкою будівельних норм і правил викладених у ДБН 360-92 та на підставі п. 7 ст. 376 ЦК України зобов'язати ОСОБА_2 привести будівлю АДРЕСА_2 у відповідний стан та змінити кут нахилу даху будівлі в сторону її подвір'я. В процесі розгляду справи позивач не змінював правові підстави заявленого позову.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції керувався ст. 152 ЗК України, чч. 1 і 2 ст. 386, ст. 391 ЦК України, встановив наявність з боку відповідачки перешкоди у користуванні позивачем власністю через встановлення кута нахилу даху будинку на подвір'я ОСОБА_1, що у подальшому може завдати йому шкоди через стікання дощових вод та зсуву снігу й прийшов до висновку про приведення будівлі ОСОБА_2 у відповідний до норм і правил ДБН 360-92** стан шляхом зміни кута нахилу даху будівлі у сторону її подвір'я.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок колгоспного двору від 20 липня 1988 року право власності на жилий будинок з належними до нього будівлями в АДРЕСА_3 належить колгоспному двору, головою якого являється ОСОБА_1, про що є відповідний запис в Хустському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 6 стор. 218, реєстровий № 853 (а.с.5). ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,604 га за вказаною адресою, що вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 26 червня 2003 року.

Відповідачці ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 листопада 2003 року, виданого Хустською державною нотаріальною конторою, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності Хустського державного підприємства технічної інвентаризації від 19 січня 2004 року (а.с. 28-29).

Будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю НОМЕР_2 від 4 квітня 2002 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції не мав жодних передбачених законами України підстав для задоволення позову, а тому рішення не відповідає ст. 213 ЦПК.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду про наявність з боку відповідачки перешкод у користуванні власністю через реконструкцію даху будинку на подвір'я позивача з наступних підстав.

Суд обгрунтував свій висновок посиланням на п. 3.25а ДВН 360-92. Відповідно до п. 3.25* ДБН 360-91** (а не п. 3.25а) для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба мати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів та територію суміжних ділянок.

Проте такий висновок суду на усунення порушень зазначених державних будівельних норм не є вірним, оскільки відповідно до технічного паспорту будинок відповідачки побудований її батьком ОСОБА_6 в 1960 році. ДБН 360-92** затверджені наказом Держкоммісттобудування від 17 квітня 1992 року № 44.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Як вбачається з матеріалів справи здійснена реконструкція даху житлового будинку відповідачки проведена на підставі рішення виконкому Ізянської сільської ради № 50 від 2 серпня 2013 року «Про надання дозволу на реконструкцію двохскатного даху» та відповідних дозвільних документів, з дотриманням вимог ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій», згідно з якою здійснення робіт без відповідного дозволу на їх виконання вважається самовільним і тягне за собою відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Встановлено, що 17 вересня 2013 року ОСОБА_2 відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» повідомила Інспекцію ДАБК у Закарпатській області про початок виконання будівельних робіт з реконструкції даху житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_2 на підставі будівельного паспорту, виданого відділом містобудування та архітектури Хустського району 16 вересня 2013 року.

Із будівельного паспорту та схеми забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2 вбачається, що успадкований відповілачкою у 2003 році житловий будинок знаходиться на відстані 40 см від межі суміжної земельної ділянки позивача, від якої на відстані 70 см розташована літня кухня ОСОБА_1 з нахилом даху будинку в сторону межі. Конструкція даху житлового будинку відповідачки не пересікає межу земельної ділянки з ОСОБА_1 та облаштована снігозастримувачами, відстань від найбільш виступаючої конструкції даху до межі земельної ділянки - 5 см.

Представники відповідачки пояснили, що позивач відмовився допустити робітників на свою земельну ділянку для встановлення водостоків на житловий будинок ОСОБА_2.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачкою ДБН та порушення будь-яких прав позивача при здійсненні реконструкції даху будинку з односкатного з нахилом у сторону межі з суміжним землекористувачем ОСОБА_1 на двохскатний тієї частини, яка має нахил даху в сторону подвір'я відповідачки.

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як незаконне й необгрунтоване та необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод та демонтування незаконного будівництва за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хустського районного суду від 6 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод та демонтування незаконного будівництва відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: