АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1277/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадщину за законом.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

09 жовтня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення від права на спадщину за законом.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що після смерті його брата - спадкодавця ОСОБА_8 відкрилася спадщина на житловий будинок та дві земельні ділянки. Позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_7 подали заяву до Тальнівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_7 разом з батьком не проживав та після повноліття і закінчення навчання почав працювати. Знаючи про безпорадній стан свого батька, який проживав одиноко і потребував матеріальної та іншої допомоги, відповідач ОСОБА_7 маючи змогу надавати матеріальну допомогу, ухилявся від обов'язку щодо надання такої допомоги своєму батькові.

Позивач вказував, що спадкодавець ОСОБА_8 до моменту свої смерті знаходився на його утриманні та на утриманні своєї тітки ОСОБА_9.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_7 жодної допомоги спадкодавцю не надав, позивач просив усунути ОСОБА_7 від спадкування за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Тальнівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2015 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 14 квітня 2014 року (а.с. 14) ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тальне Черкаської області.

Судом встановлено, що за життя спадкодавець не залишав заповіту чи заповідального розпорядження на усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові та немайнові права та обов'язки, які належали йому на момент смерті.

Позивач ОСОБА_6, який являється спадкодавцеві братом по матері та відповідач ОСОБА_7, який являється сином спадкодавця звернулися у встановленому порядку з заявами до Тальнівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Крім того, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовною заявою (а.с. 2-5) про усунення ОСОБА_7 від права на спадщину. В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував, що син померлого - ОСОБА_7 ухилявся від обов'язку щодо надання допомоги своєму батькові, який перед смертю знаходився в безпорадному стані і потребував допомоги, а тому з цих підстав не може претендувати на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_8.

Аналогічні доводи приведені позивачем і в апеляційній скарзі на рішення районного суду, де апелянт вказував також на те, що судом не враховано норми цивільного права відносно вирішення спадкового спору та необґрунтовано не взято до уваги надані позивачем докази щодо обгрунтування позовних вимог.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції мотивував свої висновки недоведеністю позовних вимог позивачем та відсутністю обставин, які б давали право суду для задоволення позову.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду та оцінюючи мотиви та висновки районного суду, наявні матеріали справи та надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним, відповідає вимогам діючого законодавства і підстав для його скасування немає.

Так, судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_7 являється спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8, у встановленому порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Спадкодавець, як вже зазначалося вище, за життя не зробив ніякого заповідального розпорядження чи заповіту щодо свого майна, прав та обов'язків, які належали йому на момент смерті.

Також до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернувся рідний брат спадкодавця по матері - ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Вирішення питання щодо усунення права на спадкування з підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України можливо за умови, якщо таке право на спадкування існує.

Вимога про усунення спадкодавця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки.

Із встановлених обставин по справі вбачається, що і позивач і відповідач мають право на спадкування за законом, тому дійсно, ОСОБА_6 мав право звернення до суду з позовними вимогами про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_8.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Ч. 5 ст. 1224 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно п. 6 Постанови ПВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої ст. 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Крім того, листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, роз'яснено судам, що для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчить про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказав, що покійний ОСОБА_8, при житті отримав в 2009 році черепно-мозкову травму, перебував на стаціонарному лікуванні в Тальнівській ЦРЛ.

В 2010 році він розірвав шлюб зі свою дружиною та став проживати один в своєму будинку. За станом свого здоров'я не міг належно утримувати свій жилий будинок, не готував собі їжу, не мав засобів для проживання і лікування та фактично за станом свого здоров'я не працював, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування так як не міг самостійно забезпечити умови свого життя і таким чином перебував у безпорадному стані.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані обставини щодо визнання безпорадного стану померлого, який потребував стороннього догляду та допомоги.

Колегія суддів не може погодитися з таким доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що дійсно, догляд за ОСОБА_8 та піклування ним здійснювали його рідна тітка та брат, що правильно визнано районним судом нормальними родинними відносинами.

Ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 не надав суду доказів того, що померлий звертався до свого сина ОСОБА_7 з проханням про надання моральної та матеріальної допомоги. Тому, доводи апелянта про те, що існують умисні дії відповідача щодо ухилення або бездіяльності ОСОБА_7 по наданню допомоги своєму батькові, не підтверджені встановленими обставинами та наданими сторонами доказами, а тому являються недоведеними.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, і дана обставина зазначалася вище, що померлий ОСОБА_8 на випадок своєї смерті не залишав заповіту, тому доводи про неприязні стосунки між ним та сином ОСОБА_7 не є підтвердженими, оскільки померлий, за таких обставин мав нагоду самостійно розпорядитися своїм майном та позбавити сина права на спадщину, чого спадкодавцем зроблено не було.

Сторони не заперечили також тієї обставини, що 11 вересня 2013 року покійний ОСОБА_8 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння, що також спростовує доводи про безпорадний стан померлого.

Не заперечили сторони також тієї обставини, що померлий ОСОБА_8 отримував зарплату, після звільнення з роботи отримував кошти, заробляючи підсобними роботами по господарству в інших людей, про що зазначили зокрема і свідки, допитані по матеріалам справи, тому колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що померлий мав можливість забезпечувати себе матеріально.

Також, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_8 був забезпечений житлом та мав земельні ділянки, а тому доводи апелянта про те, що потребував в отриманні допомоги від свого сина не можуть бути визнані вмотивованими.

В апеляційній скарзі, апелянт вказує, що судом не було надано належної оцінки показам свідків, що були допитані по справі і в своїх показах дали пояснення про постійні скарги померлого на свого сина щодо ненадання останнім йому допомоги.

Однак, дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що районним судом правильно визначено, що покази свідків містять протирічний характер, а тому з врахуванням того, що свідки з боку позивача вказували на одні обставини, а свідки з боку відповідача заперечували проти таких показів та вказували інші обставини, вважає, що такі дані районним судом було враховано при ухваленні рішення та в сукупності з іншими доказами застосовано під час вирішення справи.

Крім того, колегія суддів враховує й ту обставину, що під час розгляду справи ОСОБА_6 вказав на те, що для надання допомоги померлому на його утримання ним витрачались певні кошти, однак доказів витрачання коштів на потреби померлого суду надано не було, тому цей доказ, який підтверджував би доводи позивача про необхідність померлого в матеріальній допомозі не може бути визнано вмотивованим.

Тому, з врахуванням вищевикладених обставин, того, що позивачем ні в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в апеляційному суді не надано доказів, які б вказували на наявність підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування, не доведеності позивачем потреби в отриманні померлим допомоги від сина, відсутність заповіту, відсутність доведеності ухилення відповідача від надання допомоги батькові, враховуючи, що лише при одночасному настанні вищевказаних обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення від права на спадщину за законом залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :