У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Новоукраїнська районна державна нотаріальна контора Кіровоградської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, просив встановити факт постійного проживання з батьком ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на час відкриття спадщини та визнати право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 1974 року він проживав у будинку АДРЕСА_1, де було зареєстровано його місце проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого спадщину прийняли він та його мати ОСОБА_6

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері йому стало відомо, що їй було видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1, а також те, що за життя вона склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла онуку ОСОБА_4

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове рішення. Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті його батька ОСОБА_5, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 1 листопада 1994 року № 2657, видане ОСОБА_6 державним нотаріусом Новоукраїнської державної нотаріальної контори Кіровоградської області на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Визнано за позивачем право власності на Ѕ частину зазначеного будинку.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_5 був власником будинку АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини, була його дружина ОСОБА_6

1 листопада 1994 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на будинок АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

Із повідомлення державного нотаріуса Новоукраїнської державної нотаріальної контори від 6 лютого 2013 року ОСОБА_3 стало відомо про те, що за життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким змінено порядок спадкування.

Постановою державного нотаріуса Новоукраїнської державної нотаріальної контори від 5 березня 2014 року № 5 ОСОБА_3 відмовлено в оформленні спадкових прав на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами, що залишилось після смерті батька ОСОБА_5, у зв'язку з тим, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є ОСОБА_6

Відмовляючи в позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що він не надав докази про догляд за будинком, садом, городом чи прийняття іншим способом майна померлого, а відтак не прийняв спадщини.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 з 1974 року до смерті батька ОСОБА_5 і протягом 6 місяців після його смерті проживав у будинку АДРЕСА_1, де було зареєстровано його місце проживання. Таким чином, ОСОБА_3 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, тому видане його матері свідоцтво про право власності на спадщину за законом підлягає частковому скасуванню, а за ним необхідно визнати право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно із ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 122 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року (яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5.) (далі - Інструкція) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Згідно із п. 124 Інструкції доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 у спірному житловому будинку на день смерті спадкодавця ОСОБА_5 і протягом 6 місяців після його смерті свідчить про те, що він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд зазначив у рішенні про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 у домоволодінні АДРЕСА_1 не заслуговують на увагу, оскільки у письмовому доказі, який досліджено апеляційним судом, зазначено про м. Новоукраїнка, а не м. Новомиргород (а.с. 81 Т.2).

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини про те, що про порушене право позивачу стало відомо у 2012 році після смерті матері ОСОБА_6, не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги про пропуск позивачем позовної давності відповідно до ст. 75 ЦК Української РСР.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки апеляційного суду відповідають положенням норм матеріального та процесуального права, а також встановленим обставинам справи, тому з урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_4 вона підлягає відхиленню, а рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2014 року - залишенню без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 5 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник