Справа № 161/1623/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А.М.
Провадження № 22-ц/773/632/15 Категорія: 19 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.

при секретарі Губарик К. А.,

з участю представника позивача Чабана Р. Л.,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тигрес» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором поставки, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ТзОВ «Тигрес» звернулося в суд із зазначеним позовом. Покликалось на те, що 28 та 29 серпня 2013 року між товариством і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 були укладені договори поставки товару, який позивач зобов'язувався поставити окремими партіями відповідачу, а відповідач як покупець прийняти та оплатити. Кількість товару, його ціна і асортимент визначались видатковими накладними, які є невід'ємними частинами даного договору.

Товариство виконало умови договорів, поставивши відповідачу за період з 31 жовтня 2013 року по 26 лютого 2014 року товар на загальну суму 36 652 грн. 44 коп. Однак ОСОБА_2, отримавши товар по видаткових накладних, гроші за товар постачальнику не сплатив, а з 24 липня 2014 року взагалі припинив свою підприємницьку діяльність.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідача в його користь основну суму боргу та передбачені договорами пеню, 40 процентів річних від простроченої суми, інфляційні, а всього 57502 грн. 44 коп. і відшкодувати йому судові витрати.

10 березня 2015 року рішенням Луцького міськрайонного суду позов ТзОВ «Тигрес» задоволено повністю та відшкодовано позивачу 575 грн. 02 коп. витрат по сплаті судового збору.

В поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить його скасувати як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами судового спору виникли зобов'язання передбачені договором поставки товару, які відповідач не виконав, а тому повинен сплатити позивачу вартість отриманого товару та понести перед ним відповідальність за порушення зобов'язання.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 цього Кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 28 та 29 серпня 2013 року між ТзОВ «Тигрес» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено два договори поставки товару № ТО13-1, № ТР13-331, на умовах яких постачальник зобов'язується поставляти окремими партіями та передавати у власність покупцю товари, а покупець зобов'язаний приймати та оплатити їх.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 даних договорів ціна на товар (звичайна ціна) який передається покупцю, визначається сторонами у видаткових накладних, згідно діючих у постачальника цін на момент поставки. Видаткові накладні є невід'ємними частинами даного договору.

Товар передається постачальником частинами - товарними партіями. Розмір товарної партії визначається у видатковій накладній, яку виписує постачальник на замовлення поданого покупцем та погодженого постачальником (а. с. 6 - 10; 28 - 30).

На виконання умов договору поставки від 28 серпня 2013 року, відповідачем ОСОБА_2 6 грудня 2013 року було отримано і не оплачено товар за підписаними та завіреними ним печаткою фізичної особи-підприємця видатковими накладними на загальну суму 16005 грн. 73 коп. (а. с. 31 -39).

Крім того встановлено, що у відповідності з договором поставки від 29 серпня 2013 року, за період з 31 жовтня 2013 року по 26 лютого 2014 року, про що свідчить видаткові накладні підписані ОСОБА_2 та продавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, які перебували з ним у трудових відносинах, і завірені його печаткою, відповідно ним як покупцем було отримано і не оплачено товар на суму 20646 грн. 71 коп. (а .с. 9 - 27, 115 - 116).

У зв'язку із наявною заборгованістю по оплаті поставленого товару на загальну суму 36652 грн. 44 коп., позивачем на адресу відповідача 15 січня 2015 року надсилалась грошова вимога про необхідність погашення даного боргу в повному об'ємі, чи повернення залишку нереалізованого товару, яка відповідачем ОСОБА_2 виконана не була (а. с. 40, 144 - 151).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців слідує, що ОСОБА_2 зареєстрований як підприємець з 12 жовтня 2007 року і має право на проведення роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, а з 14 липня 2014 року припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням (а. с. 43 - 44).

Наведене дає підстави зробити висновок про те, що відповідач ОСОБА_2 взяті на себе договірні зобов'язання за договором поставки товару не виконав і не оплатив отриманий товар в розмірі 36652 грн. 44 коп., що є істотним порушенням умов вказаних договорів і підставою для застосування до нього як боржника штрафних санкцій (пені, штрафу), стягнення інфляційних витрат, передбачених п. п. 7.4, 8.3, 8.5 даних договорів та ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто стягнення грошових коштів в сумі 57502 грн. 44 коп.

Отже, встановивши наведені обставини, які свідчать про порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати поставленого товару, суд першої інстанції цілком правомірно, з урахуванням норм матеріального права, умов укладених між сторонами спору договорів, прийняв рішення про задоволення позову.

Покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що оскаржене рішення не відповідає обставинам справи, оскільки судом не встановлено, що саме ним були підписані договори поставки товару та видаткові накладні, на думку колегії суддів є надуманими і спростовуються доказами наявними в матеріалах справи. Зокрема слід зазначити, що крім самого підпису особи, яка отримала поставлений товар, у даних документах зазначено покупця товару - відповідача ОСОБА_2 і кожен із цих документів безпосередньо завірений його печаткою фізичної особи-підприємця.

Крім того посилання апелянта на те, що дві видаткові накладні підписані невідомими особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами: копіями трудових договорів між працівником і фізичною особою, зареєстрованими у Луцькому міському центрі зайнятості; відповіддю Луцького МЦЗ на запит апеляційного суду, з яких вбачається, що вказані особи на час підписання накладних про отримання товару перебували у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2

Таким чином, судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді