АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5102/15 Справа № 199/3909/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Левцунову І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що вона з квітня 2003 року проживала однією сім'єю з відповідачем і від спільного життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4, а 14.12.2007 року між ними був зареєстрований шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася син ОСОБА_5, після чого рішенням суду від 06.11.2013 року шлюб між ними був розірваний та діти залишилися проживають разом з нею, але в період їх спільного проживання було придбано домоволодіння по АДРЕСА_2, яке на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2006 року належить на праві власності відповідачу та на яке він не визнає її право, тому позивачка просила суд встановити факт її проживання однією сім'ю з відповідачем станом на січень 2006 року та визнати за нею право власності на 2/3 частини спірного домоволодіння в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 станом на січень 2006 року, а в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду і задовольнити її позов, визнавши за нею право власності на 2/3 частини спірного домоволодіння, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Як встановлено судом, сторони з 2002 року підтримувала характерні для чоловіка та жінки стосунки, в результаті яких ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_4, тобто станом на січень 2006 року вони проживали однією сім'єю без шлюбу, а 14.12.2007 року між ними був зареєстрований шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5, після чого рішенням суду від 06.11.2013 року шлюб між сторонами розірваний.

З копії свідоцтва про право на житло, виданого 28.08.1998 року Виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №4/1926-98, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_3, а відповідно до виданого 16.11.2004 року свідоцтва про право на спадщину за законом 1/4 частину вищевказаної квартири після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, успадкували його дружина ОСОБА_6, та сини - ОСОБА_3 і ОСОБА_8, які за договором купівлі-продажу від 26.11.2004 року продали вказану квартиру та на отримані кошти на підставі договору купівлі-продажу від 25.01.2006 року відповідачем було придбано домоволодіння АДРЕСА_2, що не заперечувала позивачка.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ч. 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спального майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Виходячи з того, що спірне домоволодіння було придбано виключно за особисті кошти відповідача, отримані від продажу іншої квартири, яка на праві спільної часткової власності належала йому, його матері та брату, ремонтні роботи у домоволодінні проведені також за ці кошти, суд дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав вважати його спільною власністю сторін і відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на частину цього домоволодіння, керуючись названими нормами закону.

Викладені у скарзі доводи ОСОБА_2 про незаконність рішення суду в цій частині не ґрунтуються на вищенаведених нормах закону і встановлених в судовому засіданні обставинах справи, правильність зазначених висновків суду не спростовують, а фактично зводяться до одностороннього тлумачення лише на свою користь норм права, яке регулює спірні правовідносини, і повторного обґрунтування заявлених нею вимог з викладенням тих же обставин, яким суд дав належну оцінку у сукупності з наданими сторонами доказами за своїм внутрішнім переконанням відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Доводи щодо незаконності рішення суду в частині задоволених позовних вимог в апеляційній скарзі не наведені і рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, тому апеляційною інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року в частині, що оскаржується, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: