Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"13" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Лесик Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вимоги мотивує тим, що вона є колишньою дружиною відповідача, у спірній квартирі вона зареєстрована та проживала з 01.04.2008 року, де також був зареєстрований та мешкав з дня народження їхній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Після розірвання шлюбу 26.10.2010 року відповідач перестав утримувати дитину та почав створювати у квартирі умови, які ускладнювали спільне проживання: палив у приміщенні, завів собаку, хоча йому було відомо про наявність у дитини алергії, без її згоди поселив у квартиру жінку, яка в подальшому перевезла туди свої речі та свою дитину.

11.12.2011 року ОСОБА_2 змінив замки у квартирі, чим фактично вигнав її вагітну на останньому строці на вулицю з трирічною дитиною на руках без речей і документів.

Рішення суду про її з дитиною вселення за адресою реєстрації відповідач не виконує, не допускає її з дітьми до зазначеної квартири, чим порушує їхні права на житло.

Вимоги державного виконавця відповідач не виконує, через що на нього накладалися штрафи, ОСОБА_2 викликався на засідання служби у справах дітей, існує також кримінальне провадження з приводу невиконання судового рішення.

Позивач зазначає, що за таких умов спільне проживання з відповідачем у одній квартирі є неможливим, а тому просить його виселити з квартири АДРЕСА_1 за неможливості спільного з ним проживання з посиланням на ст. 116 ЖК України.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов та викладені у ньому обставини підтримала, додатково пояснила, що ОСОБА_2 поштову кореспонденцію отримує вибірково, зловживає своїми правами, чим штучно звужує права позивача на ефективний захист. Відповідач продовжує чинити перешкоди колишній дружині з двома малолітніми дітьми у користуванні квартирою з кінця 2011 року до сьогодення, тобто вже більше трьох років ключі від квартири не надає, вселенню перешкоджає, на його поведінку не впливає ані рішення суду, ані позбавлення батьківських прав, попередження державних виконавців та слідчих. Таким чином міри попередження та впливу виявилися безрезультатними.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки представника позивача уважає за можливе постановити заочне рішення згідно ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні просив винести рішення з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Позивач є колишня дружина відповідача. ОСОБА_1 проживала за місцем мешкання відповідача та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 01.04.2008 року, що підтверджується копією паспорту (а.с. 5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 вересня 2010 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, зареєстрований 18 січня 2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 55 (а.с.7-8)

ОСОБА_1 попередньо зверталася із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_7, третя особа Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва про примусове виселення, зобов"язання не чинити перешкоди у проживанні, вселення і відшкодування моральних збитків. ОСОБА_2 подавався зустрічний позов до ОСОБА_1, ВГІРФО Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, третя особа Орган опіки та піклування про визнання втратившою право користування жилим приміщенням та скасування реєстрації.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2012 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково та відмовлено у задоволенні зустрічного позову. Даним рішенням суду виселено із квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7.; зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 та неповнолітньому сину ОСОБА_3 у проживанні у квартирі АДРЕСА_1 та вселено ОСОБА_1 і неповнолітнього сина ОСОБА_3 у зазначену квартиру (а.с. 11-15).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2012 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2012 року залишено без змін (а.с. 16-19).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2012 року були встановлені ті обставини, що вселення та проживання ОСОБА_7 з її дитиною у спірну квартиру відбулося без отримання згоди від ОСОБА_1; ОСОБА_2 у січні 2011 року були замінені замки на вхідних дверях квартири, після чого відразу він заселив туди ОСОБА_7 з дитиною, ключів від нового замка відповідач позивачу не давав; ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає з поважних причин через наявні перешкоди у проживанні.

Відповідно довідки слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12.02.2015 року наданої по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000040 від 29.11.2012 року, досудовим розслідуванням встановлено, що 29.11.2011 року ОСОБА_2 самоправно змінив замки на вхідних дверях в квартирі АДРЕСА_1 і не пускав ОСОБА_1 з неповнолітнім сином до даної квартири, чим створив перешкоди у користуванні квартирою. 05.09.2014 року до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві надійшло подання ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві про те, що ОСОБА_2 не виконує рішення суду від 20.03.2012 року (а.с. 60).

Квартира АДРЕСА_1 двокімнатна, не приватизована, відповідно до довідки № 430 від 25.02.2015 року виданої ЖРЕО № 401, в ній зареєстровані сторони по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та малолітні діти ОСОБА_3, 2008 р.н. та ОСОБА_11 2012 р.н.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні засвідчила, що вона хрещена доньки позивача, після весілля ОСОБА_1 проживала за адресою АДРЕСА_1. Вона 11.12.2011 р. домовлялася з матір"ю позивача зустрітися у храмі, в той же день відповідач змінив замки у спірній у квартирі, тому ОСОБА_1 потрапити додому не могла, тоді викликали наряд міліції, з того часу доступу до житла позивач не має. Відповідач був у квартирі, звідки вийшов зі своїм адвокатом. ОСОБА_2 просили віддати речі, однак відповідач до квартири не впустив та речей не віддав. Також вона була свідком того, що влітку 2014 року державний виконавець приходив для вселення ОСОБА_1 у вказане житло, однак двері ОСОБА_2 не відкрив. Вона постійно ходить мимо спірної квартири, бачить, що там горить світло, відкриті вікна, на балконі сохне білизна, однак позивачу доступу до житла не має, двері їй відповідач не відкриває.

Суд приймає до уваги зазначені покази свідка, оскільки вони також підтверджуються наступними письмовими доказами.

У зв"язку з невиконанням рішення суду про зобов"язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 з неповнолітнім сином у проживанні у спірній квартирі державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві направлялося подання до Дніпровського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 03.09.2014 року про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ознаками злочину, передбачено ст. 382 КК України (а.с. 21-23).

Зі змісту подання державного виконавця, виконавчий лист на виконання рішення суду на примусовому виконанні перебуває з 04.11.2013 року, до спірної квартири державний виконавець з"являвся 17.12.2013 року, 20.03.2014 р., 04.04.2014 р. та 28.08.2014 року, проте двері ніхто не відчинив, про що було складені відповідні акти; також державним виконавцем 31.03.2014 року та 08.04.2014 року за невиконання рішення суду і вимог державного виконавця винесені постанови про накладення штрафу на відповідача (а.с. 22, 25, 27, 28).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Вимоги позивача ґрунтуються на положеннях ст. 116 ЖК України, відповідно до якої якщо наймач або інші особи, які проживають разом з ним систематично порушують правила співжиття, що унеможливлює проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання та громадського впливу виявилися безрезультатними виселення таких осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем чиняться позивачу із малолітніми дітьми перешкоди у користуванні квартирою за місцем їх реєстрації за адресою АДРЕСА_1, у зв"язку з чим останні позбавлені можливості там проживати, чим порушується їхнє право на житло.

Однак при цьому суд вважає, що оскільки у даному випадку до відповідача не застосовувалися заходи громадського впливу щодо попередження його про виселення, як визначено вищенаведеною ст. 116 ЖК України, у задоволенні позову слід відмовити та попередити ОСОБА_2 про недопущення порушення правил співжиття відносно зареєстрованих у спірній квартирі позивача та малолітніх дітей.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 116 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 р. N 2, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 169, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про недопущення порушення правил співжиття у квартирі АДРЕСА_1 відносно зареєстрованих у даній квартирі осіб ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_11.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя