Справа № 463/1317/13 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/1396/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2013 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2013 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки квартири №LVHAGK00000012 від 27.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Е.В., зареєстрованого в реєстрі за №13259 квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею 104,6 кв.м., номер об'єкту 21071693, яка належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», встановивши початкову ціну для реалізації предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, кошти отримані від реалізації предмету іпотеки направити на погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №LVHAGK00000012 від 27.12.2007 року, яка становить 83 434,91 долари США, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день розгляду справи, еквівалентно 666 895 грн. 24 коп., та яка складається з заборгованості за кредитом 64 681,22 долар США (що еквівалентно 516996 грн. 99 коп.), заборгованості за відсотками 9 141,92 долар США (що еквівалентно 73 071 грн. 37 коп.), заборгованості з комісії 2 100,00 доларів США (що еквівалентно 16 785 грн. 30 коп.), заборгованості з пені 3 508,85 доларів США (що еквівалентно 28 046 грн. 24 коп.), штрафу (фіксована частина) 31,33 долар США (що еквівалентно 250 грн. 42 коп.), штрафу (відсоток від суми заборгованості) 3 971,59 долар США (що еквівалентно 31744 грн. 92 коп.).

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані і проживають у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям з реєстрації у вказаній квартирі через відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 3 272 грн. 65 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 53 грн. 65 коп. судового збору.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що судом не було взято до уваги усі обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, що свідчить про неповноту з'ясування судом обставин справи. Звертає увагу, що нею частково було погашено суму кредиту і відповідна заявлена вимога заборгованості в розмірі 83 434, 91 долари США не відповідає дійсності. Також зазначає, що зобов'язуючи відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Л/о до вчинення будь-яких дій, такий відділ повинен бути учасником відповідного спору на стороні відповідача. Вказує, що відсутні підстави для її виселення, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів про її відмову звільнити квартиру на його вимогу, обмежившись лише підтвердженням факту направлення листа про звільнення квартири, а ОСОБА_5 такий взагалі не направлявся.

Просить скасувати заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 27.12.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №LVHAGK00000012 (а.с.12-14).

Згідно з п.п. 2.2.1.,7.1. вказаного договору, позивач зобов'язався надати відповідачу ОСОБА_4 у позику кредитні кошти у розмірі 85033,28 доларів США. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 871,76 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді.

Як вбачається з розрахунку заборгованості внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 03.03.2012р. утворилась заборгованість в розмірі 83 434,91 долари США, яка складається з заборгованості за кредитом 64681,22 долар США, заборгованості за відсотками 9 141,92 долар США, заборгованості з комісії 2 100,00 доларів США, заборгованості з пені 3 508,85 доларів США, штрафу (фіксована частина) 31,33 долар США, штрафу (відсоток від суми заборгованості) 3 971,59 долар США. (а.с.5-7)

Відповідно до вимоги від 13.01.2012 року №30.1.0.0/2-096 позивачем було повідомлено ОСОБА_4 про наявність заборгованості та попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.9).

Як вбачається з копії договору іпотеки квартири №LVHAGK00000012 укладеного 27.12.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4, остання в забезпечення належного виконання кредитного договору №LVHAGK00000012 від 27.12.2007 року, передала в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 104,60 кв.м., яка належить останній на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с.16-18).

Згідно довідки виданої ЛКП «№504» від 25.06.2012 року № 1111 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.36).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до п. 43 вищенаведеної постанови, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» районний суд виходив з того, що слід звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки від 27.12.2007р. та виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з даної квартири із зняттям з реєстрації через відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Личаківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів про її відмову звільнити квартиру на його вимогу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки спростовується матеріалами справи, зокрема реєстром на відправку рекомендованих повідомлень від 18.01.2012 р. (а.с.10)

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованим покликання в апеляційному судді представника ОСОБА_2 щодо застосування дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки даний закон набув чинності 17 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції, з огляду на вищенаведене, самі по собі не можуть бути підставою для скасування рішення суд першої інстанції.

Вищенаведена правова позиція викладена також в Постанові Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15, яка в силу вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська