Справа № 357/6640/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Шовкопляс О. П. ,

при секретарі - Дорошкевич В. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Узинська міська рада про встановлення факту проживання однією сім"єю та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про Узинська міська рада про встановлення факту проживання однією сім"єю та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він проживав однією сім'єю з ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Проживати однією сім'єю, вести спільне господарство вони стали з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1.

На думку позивача, про проживання нею однією сім'єю з померлою ОСОБА_2 свідчить той факт, що вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, проживали спільно, здійснював оплату комунальних послуг, займався похованням спадкодавця за власний рахунок.

До того ж, вона фактично прийняв спадщину, оскільки до цього часу проживає у будинку померлого за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просив суд: встановити факт проживання однією сім'єю його та ОСОБА_2, визнати його спадкоємицею за законом пчетвертої черги ОСОБА_2, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судові засідання позивач не з'явився, позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, позивач звернувся до суду із заявою про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, звертався до суду із заявою про слухання справи у відсутність представника Узинської міської ради, позовні вимоги визнали.

Дослідивши повно та всебічно матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 03.04.2015 року.

З огляду на постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 квтіня 2015 року з якої вбачається, що згідно витягу спадкового реєстру № 40133694 спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не була заведена.

Постановою державного нотаріуса Ухинської міської державної нотаріальної контори від 14 квітня 2015 року було відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після ОСОБА_2, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Причиною такої відмови нотаріуса став той факт, що заяву про прийняття спадщини було подано з пропуском визначеного законодавством строку для подачі таких заяв та не додано доказів, які б підтверджували факт проживання однією сім'єю із спадкодавцем.

З урахуванням змісту довідки Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області № 789 від 06 квітня 2015 року, за адресою: АДРЕСА_1., були зареєстровані та проживала: ОСОБА_2 - власник (померла ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_1 проживає без реєстрації з 2005 року, постійно.

Так, у відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

У ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зважаючи на ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Зважаючи на рекомендації, викладені у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Правила статті 1264 ЦК України не стосуються дітей, влаштованих у прийомні сім'ї та дитячі будинки сімейного типу. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

З огляду на позицію, зазначену у п. 24 згаданої Постанови Пленуму Верховного суду України, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини.

З урахуванням думки, висвітленої у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 234 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Викладені у позові обставини щодо постійного проживання позивача зі спадкодавицею однією сім'єю з 2005 року у розумінні ст. 3 СК України повністю знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи до дня смерті ОСОБА_2, були пов'язані спільним побутом, мали при цьому спільні права та обов'язки. Вказане є підставою для задоволення позову у частині встановлення факту проживання однією сім'єю.

Щодо вимоги позивача визнати його спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом, то суд у цій вимозі лід задовольнити, оскільки

, встановлення вище вказаного факту проживання спільно сім'єю позивача з ОСОБА_2 з 2005 року, тобто понад 5 років на момент відкриття спадщини, автоматично відносить його до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом, що виключає встановлення його статусу спадкоємця четвертої черги.

Стосовно вимоги про визначення йому додаткового строку для подачі заяви для прийняття спадщини, то тут суд визнає, що строк пропущений ним з об'єктивних причин, оскільки у нього через відсутність родинних зв'язків були відсутні докази для закликання до спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, звернення до нотаріуса не дало б ніяких результатів, що і підтверджується змістом постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14 квітня 2015 року.

Зважаючи на існування вказаної постанови державного нотаріуса, суд вважає, що позивач у даному випадку не зможе без встановлення додаткового строку на прийняття спадщини реалізувати своє право спадкоємця на спадкове майно, гарантоване йому ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 41 Конституції України, ст. 321, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, навіть при встановленні факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, оскільки на даний час минуло більше шести місяців з моменту смерті ОСОБА_2, а він офіційно не був зареєстрований за місцем останнього проживання спадкодавиці. На цій підставі суд, виходячи із того, що позивач відноситься до спадкоємців четвертої черги спадкування за законом і виникнення у нього права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за законом 1-3 черг, а також зі змісту ч. 2 ст. 1270 ЦК України, вважає за необхідне визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини у 3 місяці.

А отже, з урахуванням викладеного, а також того, що не було встановлено наявність інших спадкоємців ОСОБА_2, в тому числі спадкоємців за законом першої, другою та третьої черг, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги рекомендації Верховного суду України, викладені у Постановах Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову, практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» та № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висвітлених у листі 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 321, 1217, 1218, 1258, 1264, 1265, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 4, 10, 15, 60, 209, 212-215, 234-235, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, зацікавлена особа: Узинська міська рада про встановлення факту проживання однією сім"єю та визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити повністю.

Встановити факт проживання однією сім'єю понад п'ять років між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2005 року і до дня смерті.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 у 3 (три) місяці, починаючи з дня набрання законної сили даного рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський мівськрайонний суд Київської області шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя О. П. Шовкопляс