Справа № 522/3649/13
Провадження 2/522/4807/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Порто Франко», за участю третіх осіб, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» про захист прав споживачів, визнання частково недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ АБ «Порто-Франко», за участю третіх осіб, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» про визнання пунктів 4.2.8. та 4.2.19.4. кредитного договору № 526/1-12 від 08 серпня 2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Порто-Франко» (, адреса місцезнаходження : вул. Пушкінська, буд. 10, м. Одеса, 65026) та ОСОБА_2 - несправедливими, недійсними та такими, що порушують права ОСОБА_2, як споживача.

Огрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що п. 4.2.8. кредитного договору № 526/1-12 від 08 серпня 2012 року встановлений порядок нарахування позичальнику до сплати на користь банку додаткової комісійної виплати у разі змін офіційного курсу НБУ національної валюти відносно до долара США на дату видачі кредиту за формулою, що зазначена у цьому пункті кредитного договору, яка нараховується з лютого 2014 року (зі змінними величинами).

З огляду на наведене, позивач вважає згаданий пункт кредитного договору та п. 4.2.19.4. цього договору, який встановлює його обовязок виконання п. 4.2.8., несправедливими й такими, що суперечать положенням ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та просить суд визнати їх недійсними, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком включення таких умов договору є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Представник позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник ПАТ АБ «Порто-Франко» проти задоволення позову заперечував, посилаючись на свої заперечення, які містяться в матеріалах справи, зазначаючи, що немає підстав для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» в судове не зявився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином.

Матеріалами справи встановлено, що згідно кредитного договору № 526/1-12 від 08 серпня 2012 року ПАТ АБ «Порто-Франко» надало ОСОБА_2 кредит у розмірі 320 500 грн. на придбання нерухомого майна, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 16 % річних, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним до 07 серпня 2017 року.

В якості забезпечення повернення кредитних ресурсів 08 серпня 2012 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 08-08-2012.

У відповідності до п. 4.2.8. кредитного договору, у разі зміни офіційного курсу НБУ національної валюти України до долара СШВ на дату коригування курсу у бік збільшення більш ніж на 1 % в порівняння з офіційним курсом НБУ національної валюти України до долара США на дату видачі кредиту позичальник (покупець) оплачує банку комісію за кредитне обслуговування.

Таким чином, плата за обслуговування кредиту розраховується за певною формулою та залежить від коефіцієнта зміни курсу НБУ долара США до гривні України.

Згідно з п. 4.2.19.4. згаданого договору позичальник зобовязався сплатити комісію за кредитне обслуговування в розмірі та порядку, передбачених п. 4.2.8. цього договору.

22 серпня 2014 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» укладено договір факторингу № 2, відповідно до умов якого ПАТ АБ «Порто-Франко» передало, а ТОВ «Фінансова компанія «Топ Фінанс» прийняло право вимоги за кредитним договором № 526/1-12 від 08 серпня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорі із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Таким чином, оскільки в кредитному договорі № 526/1-12 від 08 серпня 2012 року плата за обслуговування кредиту визначена за формулою зі змінними величинами, то такі умови суперечать як положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісячно фіксовану суму.

Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-80цс13.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги про визнання пунктів 4.2.8. та 4.2.19.4. кредитного договору несправедливими, недійсними та такими, що порушують права ОСОБА_2, як споживача.

Керуючись ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 15, 16, 215-217 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства АБ «Порто Франко», за участю третіх осіб, ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТОП Фінанс» про захист прав споживачів, визнання частково недійсним кредитного договору задовольнити.

Визнати пункти 4.2.8. та 4.2.19.4. кредитного договору № 526/1-12 від 08 серпня 2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Порто-Франко» (, адреса місцезнаходження : вул. Пушкінська, буд. 10, м. Одеса, 65026) та ОСОБА_2 - несправедливими, недійсними та такими, що порушують права ОСОБА_2, як споживача.

Рішення може бути оскаржено учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста ОСОБА_1, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Л. М. Чернявська

05.10.2015