Справа № 159/33/15-ц
Провадження № 2/159/234/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

м. Ковель 21 травня 2015 року

Ковельський міськрасуд Волинської обл.,

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

з участю представника позивача - адвоката Овсієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про стягнення грошових коштів, моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач 05.01.15 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом (а. с. 2, 3), мотивуючи тим, що вона 09.12.13 р. з відповідачем (далі - відповідач, банк) уклала договір банківського вкладу (депозиту) за № 100 008 048 550 08 (далі - депозит № 1), відповідно до якого передала відповідачеві грошові кошти в сумі 500 000 грн. терміном до 14.12.14 р.. Аналогічний договір було укладено між сторонами за № 000 (далі - депозит № 2), на таку ж суму 12.12.13 р.. За умовами обох договорів, термін повернення вкладів за ними наставав, відповідно, 14.12.14 р. та 17.12.14 р. включно. По закінченню дії договору вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути кошти із заявами від 16.12.14 р., 15.12.14 р., однак відповідач взятого на себе зобов"язання не виконав, кошти не повернув, чим порушив її права. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь 1 000 000 грн. та судові витрати у справі.

У подальшому - 22.01.15 р. - суду подано заяву позивача про збільшення позовних вимог (а. с. 29, 30), у якій позивач, покликаючись і на попередньо наведене обґрунтування позовних вимог, мотивуючи, крім того, тим, що по закінченню строку дії вищезазначених договорів вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням про повернення коштів, однак, безрезультатно. Невиконанням зобов"язання відповідач поставив її та її родину у скрутне матеріальне становище, завдав моральних страждань, що виразились у душевних хвилюваннях з приводу відсутності потрібних коштів; вона змушена була звертатись за правовою допомогою, вживати додаткових заходів по відновленню свого матеріального становища, що грубо порушує сталий спосіб її життя. Так, зокрема, у грудні 2014 р. вона закінчила будівництво приміщення кафе. На проведення внутрішніх робіт та придбання меблів мала намір витратити спірні кошти. Внаслідок знецінення грошових заощаджень вартість меблів та матеріалів за станом на 19.01.15 р. є значно вищою. Різниця внаслідок підвищення цін у вартості меблів та матеріалів об"єктивно стверджується видатковою накладною від 520.11.14 р. та видатковою накладною від 19.01.15 р.. На даний час у зв"язку з відсутністю коштів вона не має змоги придбати решту меблів та провести відкриття закладу. Вищезазначене викликає у неї сильне душевне хвилювання; вона втратила психологічну рівновагу. 30.12.14 р. та 16.01.15 р. вона змушена була звертатись до лікаря - невролога з приводу її психологічного стану. На даний час їй призначено лікування. Оскільки її законні права та інтереси були порушені відповідачем з вини останнього, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди в сумі 6 000 грн.. А тому просить стягнути з відповідача також і таку суму моральної шкоди, судові витрати у справі і витрати на надання їй правової допомоги.

Позивач в судове засідання не з"явилась, хоча належно оповіщена. Про причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача - адвокат - в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами, суду додатково пояснила, що заперечує проти залишення позовної заяви без розгляду за заявою представника відповідача від 16.03.15 р. (а. с. 102), що стосується третейського застереження. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив.

Попередньо - 16.03.15 р. - представником відповідача подано письмове заперечення проти позову (а. с. 109 - 114), мотивоване тим, що відповідач вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову, так як позовні вимоги є некоректними, необґрунтованими, безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та чинному законодавству. Так, зазначає, що між сторонами, дійсно, було укладено вищезазначені договори. За депозитом № 1 кошти позивача в сумі 500 000 грн. було розміщено на відкритому на ім"я позивача депозитному рахунку НОМЕР_3, а за депозитом № 2 в сумі 500 000 грн. - на депозитному рахунку НОМЕР_4. Нарахування відсотків по депозитах позивачеві, за умовами договорів, здійснювалось на відкритий 08.05.13 р. рахунок НОМЕР_1. Згідно з умовами договорів, нараховані відсотки виплачуються вкладникові одночасно з поверненням суми вкладу по закінченню строку залучення вкладу шляхом зарахування на власний поточний рахунок, відкритий на ім"я вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів. Власний поточний рахунок НОМЕР_1, з якого було здійснено перерахування власних коштів на депозитний рахунок та на який банк зобов"язався перерахувати суму вкладів і відсотки по закінченню терміну вкладу і що зазначений у договорах, позивач відкрила у АТ "Дельта Банк" 08.05.13 р.. Між сторонами 08.05.13 р. було укладено договір банківського рахунка фізичної особи № 025 - 02677 - 080513 (далі - договір банківського рахунка) з випуском платіжної карти НОМЕР_2 і наданням платіжної картки з ПІН - кодом і було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 у гривні, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів. 09.12.13 р. позивач із свого поточного рахунка НОМЕР_1 здійснила залучення коштів в сумі 500 000 грн. по депозиту № 1 і банк тоді ж зарахував цю суму коштів на депозитний рахунок НОМЕР_4. 12.12.13 р. позивач із свого поточного рахунка НОМЕР_1 здійснила залучення коштів в сумі 500 000 грн. по депозиту № 2 і банк тоді ж зарахував цю суму коштів на депозитний рахунок НОМЕР_3.12.12.14 р. по закінченню терміну дії депозиту № 1, а 16.12.14 р. - по закінченню терміну дії депозиту № 2 - позивачеві було здійснено повернення вкладів і виплату відсотків на її власний поточний рахунок НОМЕР_1. Відповідач у повному обсязі виконав свої зобов"язання за депозитами, вчасно зарахувавши кошти вкладів з нарахованими відсотками на поточний рахунок позивача, тобто, повернув позивачеві шляхом перераховування на її власний поточний рахунок, вказаний у договорах. Правовідносини за договорами банківського вкладу між сторонами припинились. За станом на 16.03.15 р. на поточному рахунку позивача НОМЕР_1 містяться кошти, якими позивач може розпоряджатись і розпоряджається, отримуючи кошти. Однак, на момент звернення позивача до банку про виплату коштів, що вже перебували у її розпорядженні і власності, на її поточному рахунку, діяла постанова Правління НБ України від 29.08.14 р. № 540 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово - кредитного та валютного ринків України" (далі - постанова № 540), до якої постановою Правління НБ України № 591 від 22.09.14 р. було внесено зміни. П. 9 постанови № 540 було зобов"язано банк обмежити видачу готівкових коштів з поточних рахунків клієнтів через каси та банкомати у межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта у еквіваленті за офіційним курсом Нацбанку України. А тому банк не був вправі здійсни ти видачу коштів позивачеві з її поточного рахунку у повному розмірі, що відбулось в межах закону та не з вини банку. Крім того, за умовами договору для його сторін є обов"язковими положення Правил банківського обслуговування фізичних осіб у банку (далі - Правила), що затверджені Рішенням Ради Директорів банку. П. 49 Правил передбачено, що банк має право встановлювати спецліміти на картки та у односторонньому порядку змінювати їх, про що доводиться клієнтові перед укладенням договору. Враховуючи, що позивач перед укладенням договору була ознайомлена з Правилами та визнала їх обов"язковими для виконання і дотримання, вважає, що встановлення лімітів на зняття готівки з карткових рахунків не є порушенням банком своїх зобов"язань перед клієнтом. Відповідач 12 та 16 грудня 2014 р. перерахував кошти на поточний рахунок позивача вчасно згідно з договорами і позивач мала змогу з цього моменту вільно використовувати кошти у безготівковому режимі або отримати їх готівкою з урахуванням обмежень, встановлених НБ України. Жодних розпоряджень позивача про списання коштів з рахунку до банку не надходило. У випадку непроведення банком операції з видачі готівки або відповідної грошової операції у торговій мережі, клієнт отримує відповідні дані, а позивачем не надано доказів цього. Про всі операції клієнта по поточному рахунку мається відображення у системі автоматизованих банківських платежів. Як вбачається з виписки по поточному рахунку, позивач жодних операцій, що були б відхиленими платіжною системою банку, в період з 14.12.14 р. по 16.03.15 р. не здійснювала. Спірні кошти перебувають у розпорядженні та власності позивача. Зазначає, що за постановою Правління НБ України від 02.03.15 р. № 150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) 02.03.15 р. було прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.15 р. тимчасової адміністрації і призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію до 02.06.15 р.. Зазначає, що позивач не надала суду доказів завдання їй моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити.

16.03.15 р. до суду надійшло додаткове письмове заперечення представника відповідача проти позову (а. с. 138 - 141), мотивоване аналогічно. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги з врахуванням їх збільшення, підставні та підлягають до часткового задоволення.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як слідує із змісту ст. 1 058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Як стверджується копіями вищезазначених договорів банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая оn - Line" у гривнях - депозиту № 1 (а. с. № 7) та депозиту № 2 (а. с. № 6)), сторони? дійсно, відповідно, 09 та 12 грудня 2013 р. погодили, що позивач як вкладник надає відповідачеві як банкові кошти у загальній сумі 1 000 000 грн. (по 500 000 грн. - за кожним договором) на депозитні рахунки, відповідно, НОМЕР_5, НОМЕР_6, з визначенням строку їх розміщення - до, відповідно, 14 та 17 грудня 2014 р. включно. Сторони погодили розмір процентів за вкладами, що виплачуватимуться щомісячно, у т. ч. - у день повернення вкладу в кінці строку залучення коштів на депозит шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки НОМЕР_1, що відкритий в установі банку. Погоджено, що вклади виплачуються по закінченню строку їх розміщення шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки НОМЕР_1, що відкритий в установі банку. За змістом договору, позивач ознайомлена із його умовами, Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк", що затверджені рішенням ради директорів Банку.

Як зазначено у ст. 1 060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 1 061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Як слідує з копії заяви позивача, адресованої Ковельському відділенню відповідача (а. с. 8), що надійшла відповідачеві 15.12.14 р., позивач зверталась до відповідача з приводу невиплати коштів (депозиту і процентів) в сумі 503 481 грн. 91 коп. з її рахунку.

Як слідує з копії заяви позивача, адресованої відповідачеві (а. с. 32), що надійшла відповідачеві 15.12.14 р., позивач знову таки просила повернути їй кошти в сумі 500 000 грн. по закінченню терміну дії договору від 09.12.13 р. (депозиту № 1).

З врахуванням того, що очікування виплати коштів за депозитом № 2 можливе були лише після 17.12.14 р., суд приходить до висновку, що копіями вищезазначених заяв позивачем належно стверджено факт її неодноразового звернення до відповідача з приводу невиплати їй коштів за депозитом № 1.

Разом з тим, копія заяви позивача від 16.12.14 р. про видачу коштів в загальній сумі 1 000 000 грн. за двома депозитними договорами (а. с. 9), адресована відповідачеві, не містить відомостей про отримання такої заяви відповідачем і не може бути судом прийнята до уваги.

Відповідно до наданої відповідачем виписки по угоді № 100 080 048 550 08 від 09.12.13 р. по особовому рахунку НОМЕР_4 (депозит № 1), 09.12.13 р. на рахунок надійшли кошти в сумі 500 000 грн. та 15.12.14 р. кошти в сумі 500 000 грн. було повернуто по закінченню депозитного договору без залишку, виплата нарахований відсотків проведена 15.12.14 р..

Відповідно до наданої відповідачем виписці по угоді № 000 010 049 125 46 від 12.12.13 р. по особовому рахунку НОМЕР_3 (депозит № 2), 12.12.13 р. на рахунок надійшли кошти в сумі 500 000 грн. та 17.12.14 р. кошти в сумі 500 000 грн. було повернуто по закінченню депозитного договору без залишку, виплата нарахованих відсотків проведена 17.12.14 р..

Однак, доказів того, що мало місце перерахування спірних коштів на поточний рахунок позивача та остання мала і має можливість їх безперешкодно отримати, відповідачем суду не надано. Крім того, відповідачем не доведено суду тієї обставини, що між сторонами було укладено договір банківського рахунка саме на умовах, зазначених представником відповідача у письмовому запереченні проти позову.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, відповідачем не оспорюється, що спірні кошти належать позивачеві і вона не може бути обмежена у користуванні ними безпідставно.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що сторони уклали вищезазначені договори, відповідачем вчасно не повернуто позивачеві депозитні кошти за депозитами №№1 та 2 в загальній сумі 1 000 000 грн.. Звернення позивача з приводу повернення їй коштів за депозитом № 1 не дало бажаних результатів. Доказів перерахування спірних коштів на будь - який рахунок, відкритий на ім"я позивача та існування у позивача можливості їх безперешкодного отримання, відповідачем суду не надано. Позивач має право на отримання від відповідача суми 1 000 000 грн. як такої, що є її власністю, і що була внесена нею на рахунки відповідача відповідно до умов договорів, термін дії яких закінчився, і позивач має право вимагати стягнення з відповідача спірних коштів як своєї власності, що забезпечило б ій безперешкодне їх використання та розпорядження.

Крім того, і перерахування відповідачем спірних коштів на рахунок, з якого отримання їх позивачем, як вказує представник відповідача, не є безперешкодним, не можна розцінювати як добросовісне виконання умов договорів в частині повернення депозиту.

А тому позов в частині вимог про стягнення з відповідача 1 000 000 грн., внесених нею за обома вищезазначеними договорами, слід задовольнити у повному обсязі.

Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача у письмовому запереченні на ту обставину, що винуватості відповідача у невиплаті позивачеві спірних коштів немає, так як на момент звернення позивача до банку про виплату коштів, що вже перебували у її розпорядженні і власності, на її поточному рахунку, діяла постанова Правління НБ України від 29.08.14 р. № 540, згідно з якою банк обмежив видачу готівкових коштів з поточних рахунків клієнтів у межах до 15 000 грн. на добу, так як це згадане положення стосувалось обмеження видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, тобто, суми іноземної валюти, що у еквіваленті складала суму 15 000 грн., а не національної валюти. А спірні кошти за договорами мались у національній валюті - гривні.

Крім того, згідно ст. 1 074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Та обставина, що позивач 30.12.14 р., 16.01.15 р. зверталась до лікарняної установи з приводу погіршення стану здоров"я: головних болей у скроневих ділянках тискуючого характеру, періодичного головокружіння, загальної слабкості, поганого сну, швидку втому, що відчула два тижні тому після перенесеної стресової ситуації. Їй було поставлено діагноз: вегетосудинна дистонія,?астено - невротичний синдром, обумовлений стресовою ситуацією; призначене лікування, стверджується копією аркушів медкартки Ковельської ЦРП на ім"я позивача.

Наведене вище стверджує посилання позивача на те, що у зв"язку з невиплатою відповідачем належних їй коштів у значній сумі - 1 000 000 грн., позивач, безсумнівно, зазнала деякого хвилювання, переживання. Орієнтовно у середині грудня 2014 р. позивач перенесла стрес саме у зв"язку із ситуацією, що склалась з її грішми; погіршився стан її здоров"я, вона змушена була звертатись за меддопомогою, що їй була надана.

Однак, посилання позивача на ту обставину, що невиконанням зобов"язання відповідач поставив її та її родину у скрутне матеріальне становище, не доведене в судовому засіданні представником позивача - адвокатом - та доказів того, яким саме було матеріальне становище позивача та її родини до грудня 2014 р. та наскільки воно погіршилось після грудня 2014 р., який склад її родини, ні позивач, ні її представник - адвокат - суду не надали. Не довела суду позивач і того, що їй довелось вживати додаткових заходів по відновленню свого матеріального становища, що б грубо порушило сталий спосіб її життя. Зокрема, ні позивачем, ні її представником - адвокатом не надано суду доказів того, що у грудні 2014 р. позивач, дійсно, закінчила будівництво приміщення кафе і на проведення внутрішніх робіт та придбання меблів позивач намір та потребу витратити спірні кошти; внаслідок знецінення грошових заощаджень потрібних їй товарів значно підвищилась. Копіями видаткових накладних, наданих суду представником позивача - адвокатом, на думку суду, не доводиться вищезазначена обставина, так як ці накладні не містять відомостей про позивача як покупця чи отримувача товарів, або їх стосунку до діяльності чи способу життя позивача тощо.

А тому суд вважає, що з вини відповідача позивачеві було спричинено моральну шкоду, так як стан її здоров"я погіршився саме орієнтовно у період, коли вона стала звертатись до відповідача з приводу повернення їй грошей, вона лікувалась амбулаторно на протязі нетривалого періоду та розмір морального відшкодування слід визначити в сумі 2 000 грн..

В решті позову в частині вимог позивача про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Представником відповідача, крім цього, 16.03.15 р. подано до суду заяву про залишення позовної заяви позивача без розгляду з огляду на те, що сторонами було укладено угоду про передачу спору на вирішення третейського суду, мотивовану тим, що у договорах сторонами було погоджено, що всі його визначення вживаються у значенні, встановленому Правилами, з якими позивач як вкладник ознайомилась, а спори, що виникають під час виконання договорів, підлягають врегулюванню шляхом переговорів, або вирішуються згідно із законодавством, у т. ч. - згідно з Правилами. Правила ж містять третейське застереження, згідно з яким клієнт банку та банк погодили, що спори між ними вирішуються Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України".

Як зазначено у ст. 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь - яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Вона вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Однак, на думку суду, підстав для залишення позову без розгляду з зазначених у вищевказаній заяві підстав немає, так як викладення у договорах положень про згоду вважати Правила обов"язковими і в частині третейського застереження не конкретизоване стосовно предмету спору, що виник, не є відповідним положенню ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що ці витрати у передбаченому законодавством розмірі мають бути покладені на відповідача.

Зокрема, при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивач звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення грошових сум за договорами банківського вкладу, однак, не звільнена від сплати судового збору в частині стягнення моральної шкоди. Нею сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору (а. с. 28). А тому цю суму судових витрат як мінімальний розмір судового збору у справах позовного характеру щодо майнової вимоги слід стягнути з відповідач на користь позивача.

Згідно з договорами про надання правової допомоги від 31.12.14 р., 22.01.15 р., позивач скористалась правовою допомогою саме у зв"язку із зверненням з розглядуваним позовом до суду і вартість оплати правової допомоги склала 2 150 грн., що стверджується розрахунками сум витрат на надану правову допомогу, квитанціями № 44 від 31.12.14 р., № 47 від 22.01.15 р., виданими представником позивача - адвокатом, та матеріалами справи.

Крім того, з відповідача слід стягнути на доход держави суму судового збору у розмірі, визначеному чинним законодавством, що підлягав сплаті позивачем при зверненні з розглядуваним позовом до суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 60, 213 - 218, 224 - 228, 88 ЦПК України, ст. 12 Закону України "Про третейські суди", ст. ст. 11, 15, 16, 23, 316, 321, 328, 526, 1 058, 1 050, 1 061 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 10, 22 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 41 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь ОСОБА_2 500 000 (п"ятсот тисяч) грн. за договором банківського вкладу (депозиту) № 5008 від 09.12.13 р.; 500 000 (п"ятсот тисяч) грн. за договором банківського вкладу (депозиту) № 546 від 12.12.13 р.; 2 000 (дві тисячі) моральної шкоди, 2 393 (дві тисячі триста дев"яносто три) грн. судових витрат.

В решті позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайсуд Волинської області у строки та в порядку згідно ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Головуючий:І. М. Логвинюк