Справа № 562/253/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" травня 2015 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Парфенюк Т.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

його представника-адвоката Кондратюк Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунові Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» сплачену ним суму за договорами фінансового лізингу №001220 та №001222 від 19 листопада 2014 року в сумі 16400 грн., 6560 грн. неустойки, 595,86 грн. індексу інфляції та 10000 грн. моральної шкоди, а всього 33555,86 грн.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 19 листопада 2014 року між ним та представником ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено два договори фінансового лізингу, предметом якого є трактор ДТЗ 354,5С, сплачено по 8200 грн. по кожному договору. З указаних договорів вбачається, що офісне приміщення відповідача знаходиться у м.Київ, у той час як він укладав договори у м.Чернівці, де була відсутня інформація, що це приміщення є офісним приміщенням відповідача. Після підписання договорів представник відповідача перестала виходити на зв'язок, що змусило його подумати про недобросовісну та нечесну підприємницьку діяльність відповідача. А тому в межах 14 днів він звернувся до відповідача з претензіями, у відповідь на які ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» визнало, що укладені ним договори є розірваними, водночас, сплачені ним кошти не повернуло. А тому він має право на стягнення сплачених ним коштів, неустойки та індексу інфляції у судовому порядку. Такими діями та бездіяльністю відповідач завдав йому моральної шкоди, яка полягає у психологічних стражданнях, які оцінює у 10000 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних мотивів.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіславши письмові заперечення, у яких просить справу розглянути без його участі та у задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, показання свідка, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року між ОСОБА_1 (лізингоодержувач) та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодавець) укладено два договори фінансового лізингу №001220 та №001222, за умовами якого лізингодавець зобов'язувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор ДТЗ 354,5С), а ОСОБА_1 зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенні не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, згідно ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей встановлюються цим Законом.

Тобто, спірні правовідносини врегульовані як загальними, так і спеціальними нормами, які підлягають застосуванню у системному зв'язку. При цьому, спеціальні норми мають пріоритет у застосуванні над нормами загальної дії.

Статями 638, 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору лізингу відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Укладені між сторонами договори фінансового лізингу №001220 та №001222 від 19 листопада 2014 року підписані ОСОБА_1 та представником ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» Бережною Н.В., яка діяла на підставі довіреності №41 від 02 червня 2014 року, юридична адреса лізингодавця та місце підписання договорів зазначено м.Київ, у той час як фактично договори були підписані у м.Чернівці, що підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5

Відповідно до ч 3 ст.12 «Закону України про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Пунктом 1 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

02 грудня 2014 року ОСОБА_1 надіслав ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» повідомлення про розірвання договорів фінансового лізингу №001220 та №001222 від 19 листопада 2014 року та повернення йому сплачених коштів у розмірі 8200 грн. по кожному договору, яке отримано відповідачем 05 грудня 2014 року.

Обставини розірвання договорів фінансового лізингу з 08 грудня 2014 року ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» підтвердила листом від 23 грудня 2014 року, проте сплачені позивачем кошти за призначення «реєстраційний платіж» на загальну суму 16400 грн. не повернуті.

З пункту 1.3 договору фінансового лізингу вбачається, що замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації та сплати позивачем авансового платежу, тобто суми, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу в розмірі, указаному в додатку №1 до даного договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу.

Згідно з п.5.1 договору фінансового лізингу предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу.

Пунктом 5.2 договору фінансового лізингу встановлено, що лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Відповідно до п.8.1 договору складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку лізингових платежів у додатках №1 та №2 до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

За умовами п.п. 8.2.1 п. 8.2. договору перший лізинговий платіж складається з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі - комісія за організацію), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначені у додатку №1 до даного договору; авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору; комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору.

Згідно з додатком №1 до договорів фінансового лізингу №001220 та №001222 від 19 листопада 2014 року сторонами погоджено графік сплати першого лізингового платежу.

Відповідно до додатку №2 до вказаних договорів фінансового лізингу сторонами підписаний графік сплати другого лізингового платежу, а у додатку №3 - міститься специфікація предмету лізингу, а саме, трактор ДТЗ 354,5С за ціною 82000 грн.

Щомісячні платежі на погашення вартості предмета лізингу, передбачені графіком сплати лізингових платежів, позивачем не сплачувалися.

Відповідно до квитанцій від 19 листопада 2014 року ОСОБА_1 сплатив на банківський рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» по 8200 грн. по кожному договору, а всього на загальну суму 16400 грн., за призначенням реєстраційний платіж згідно договору №001220 та №001222.

Положеннями пункту 12.11 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Відповідно до положень ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно наступних ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві, внаслідок чого не визначили: які умови договору є несправедливими (враховуючи, що договір містить 14 пунктів); на підставі яких ознак умови договору є несправедливими, у чому саме полягає несправедливість окремих положень договору.

З умовами договорів, у тому числі з тими з них, де надається визначення термінів «комісія за організацію», «комісія за передачу предмета лізингу» позивач був ознайомлений, про що свідчить його власний підпис в договорі, додатках та заяві, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору, в повному обсязі та коректно отримав необхідну інформацію від менеджера-консультанта.

Підписуючи договори фінансового лізингу ОСОБА_1 мав реальну можливість ознайомитися з його умовами, зокрема, з п. 8.2.1 договору про сплату комісії за організацію та п.12.11 про те, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачу не повертається комісія за організацію договору.

А тому, умови договорів фінансового лізингу №001220 та №001222 від 19 листопада 2014 року за своїм змістом відповідають вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та положенням ЦК України про лізинг та не містять в сукупності вказаних ознак, які б давали підстави для визнання умов договору несправедливими.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Недоліком згідно п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди лише у випадках, якщо вона завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Належних доказів того, що діями (бездіяльністю) відповідача під час укладення договорів лізингу внаслідок невідповідності продукції (дефекту в продукції) позивачу була завдана моральна шкода суду не представлено.

З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому у задоволені слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача та стягнення коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Здолбунівський районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом 10 /десяти/ днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення судового рішення у той же строк із дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Тест повного рішення виготовлено 25 травня 2015 року.

Суддя: