Справа №173/2497/14-ц
Провадження №2/173/228/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на його утримання. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3. 28 квітня 2014 року шлюб між батьками розірвано. ОСОБА_1 є студентом Національного педагогічного університету ім.. Драгоманова в м. Києві. Позивач посилається на те, що він не має жодних джерел доходів, стипендію не отримує у зв'язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Мати - пенсіонер, отримує маленьку пенсію, у зв'язку зі станом здоров'я працювати не може, але допомагає по можливості. Батько, який не має на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, відмовив у матеріальній допомозі. Відповідач є приватним підприємцем, має магазин та отримує заробітну плату більше ніж 6000 грн. на підставі вищевикладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти в твердій грошовій сумі 900 грн. з дня звернення до суду до закінчення навчання.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги. Суду пояснив, що у зв'язку з навчанням на денному відділенні не працює та потребує матеріальної підтримки батьків. До жовтня 2014 року батько підтримував його матеріально, проте потім надавати допомогу припинив. Стипендію не отримує, інших доходів не має. Матеріальну допомогу надає мати. Батько працює приватним підприємцем, але доходи ніде не відображено, проте він має змогу сплачувати за послуги адвоката у справах про розірвання шлюбу та поділ майна батьків.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що дійсно до жовтня 2014 року надав сину матеріальну допомогу, перерахував йому близько 2000 грн. і вважав, що цих коштів вистачить на деякий час. Також вважає, що син міг би добре вчитися і отримувати стипендію, а не розраховувати на утримання з боку батьків. Відповідач також додав, що він працює реалізатором, а не приватним підприємцем, отримує дохід близько 1000 грн., інших осіб на утриманні не має. ОСОБА_2 не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини його доходів.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, суду пояснила, що з жовтня 2014 року відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання сина. Зараз сина вона утримує самостійно. Пропонувала ОСОБА_2, щоб він сплачував аліменти в розмірі 800 грн., проте він відмовився. Відповідач продовжує працювати приватним підприємцем, проте його дохід не фіксований та ніде не відображається. У зв'язку з чим третя особа вважала позовні вимоги ОСОБА_1 законними та обґрунтованими.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають спільного сина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 (а.с. 3).

ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання в Національному педагогічному університеті ім.. М.П. Драгоманова. Термін навчання до 1 червня 2017 року. Дана обставина підтверджується довідкою навчального закладу № 11/2 від 18 листопада 2014 року (а.с.6).

Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати їх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги за умови, що вони можуть її надавати.

У зв'язку з навчанням ОСОБА_1 не працює та потребує матеріальної допомоги, зокрема на оплату проживання в гуртожитку в м. Києві, харчування, проїзд тощо. Згідно з довідкою про доходи від 26 листопада 2014 року стипендію позивач не отримує (а.с.7).

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що повнолітній ОСОБА_1 продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги батьків.

ОСОБА_2 працює за трудовим договором від 20 грудня 2013 року, отримує щомісячний дохід в розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата (а.с.29). Інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків на утриманні відповідач не має. Будь-яких захворювань, що потребують значних витрат на лікування відповідач також не має. Доказів про проведення будь-яких стягнень за виконавчими листами з відповідача суду не надано також.

Отже, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь аліментів на його утримання є правомірними та обґрунтованими.

При визначенні розміру аліментів згідно ч.1 ст. 200, ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України суд має враховувати стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач отримує щомісячний дохід в розмірі не менше ніж мінімальна заробітна плата у відповідності до умов трудового договору від 20 грудня 2013 року.

Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Будь-яких доказів про отримання відповідачем інших доходів особами, які беруть участь у справі суду надано не було. А твердження позивача та третьої особи про те, що відповідач є приватним підприємцем та отримує дохід значно більше ніж мінімальна заробітна плата, за відсутності доказів про це, суд розцінює лише як припущення, на якому згідно з ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України не може ґрунтуватися доказування. Окрім того згідно з довідкою Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління мін доходів у Дніпропетровській області від 20 січня 2015 року ОСОБА_2 на обліку як фізична особа-підприємець не значиться (а.с.30).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, за необхідне визначити розмір аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Згідно п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 182, 191, 199-201, Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 212-215, п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) аліменти на його утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 1 грудня 2014 року до закінчення навчання, 1 червня 2017 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) судовий збір в дохід держави у розмірі 243 грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час проголошення рішення суду мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко