Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ у натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом до ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначала, що з травня 2007 року по червень 2011 року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю. З червня 2011 року сторони припинили сумісне проживання. За час спільного проживання вони придбали житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Кіровоградська область, вартість якого відповідно до договору купівлі-продажу від 01 лютого 2008 року становить 41 000 грн. Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2013 року встановлено факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з лютого 2008 року по червень 2011 року та визнано спірне домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя. Проте відповідач перешкоджає позивачеві розпоряджатися та користуватися вказаним домоволодінням.

Враховуючи викладене, позивач просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у натурі кожному по Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2015 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_3 частку майна у спільній сумісній власності у натурі, а саме: Ѕ частини житлового будинку з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Кіровоградська область.

Виділено ОСОБА_4 частку майна у спільній сумісній власності у натурі, а саме: Ѕ частини житлового будинку з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Кіровоградська область.

Додатковим рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11 червня 2015 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що з травня 2007 року по червень 2011 року ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4

За час спільного проживання сторони придбали житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 Кіровоградська область. Вартість будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 01 лютого 2008 року становить 41 000 грн.

Факт сумісного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з лютого 2008 року по червень 2011 року встановлено рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2013 року, а також визнано спірне домоволодіння спільним сумісним майном подружжя.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і їх частки в ньому є рівними, оскільки будинок було придбано під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах. При цьому, взявши до уваги висновок судової будівельно - технічної експертизи від 10 серпня 2012 року, суди дійшли висновку про можливість виділу в натурі по Ѕ частини домоволодіння кожному.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як вбачається з рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2013 року, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано житловий будинок АДРЕСА_1 Вартість будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 01 лютого 2008 року становить 41 000 грн.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та один із них має право на виділ своєї частки.

При цьому в основу рішення суду першої інстанції, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду, покладено висновок судової будівельно - технічної експертизи від 10 серпня 2012 року з ймовірними варіантами поділу та виділення в натурі по Ѕ частини кожному, з якого вбачається, що площа спірного житлового будинку збільшена в порівнянні з житловою площею, зазначеною у договорі купівлі-продажу від 01 лютого 2008 року.

Вирішуючи такі спори, суди з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні відповідно до заявлених вимог запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати необхідні для правильного вирішення спору документи.

Суди попередніх інстанцій вказаних норм не врахували та не надали належної оцінки правовідносинам, що виникли між сторонами, в контексті зазначених норм. Вказані обставини залишилися не перевірені судами, тобто суди фактично не вирішили спір за заявленими позивачем позовним вимогам.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, проте, не врахувавши вищенаведене, залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що суди на зазначене не звернули уваги, не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська