САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/7498/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2015 року Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності та визнання права власності на ? частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності та визнання права власності на ? частину квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.12.2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області. Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюбні відносини припинені між ними у 2009 році. У період спільного проживання ними було придбано квартиру АДРЕСА_1. Спірну квартиру позивач вважає об'єктом його особистої приватної власності, оскільки квартира була придбана за його особисті грошові кошти, що були отримані з продажу ? частини трьохкімнатної квартири та грошових коштів отриманих ним в АКІБ «Укрсиббанк». 25.01.2008 року ним була продана ? частина трьохкімнатної квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, але оскільки даної суми було недостатньо, 30.01.2008 року ним був отриманий споживчий кредит на суму 85850 грн. для остаточного розрахунку. Незадовго до цього в рахунок забезпечення виконання зобов'язань, він сплатив майбутнім продавцям спірної квартири аванс у розмірі 25250 грн., про що був укладений відповідний попередній договір. 30.01.2008 року ним бук укладений договір купівлі-продажу спірної квартири та проведений повний розрахунок, що підтверджується розпискою від 30.01.2008 року. Позивач просив суд встановити факт належності на праві особистої приватної власності йому квартири за адресою АДРЕСА_1 визнати за ним право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримував позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень п.1, 3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В судовому засіданні було встановлено, що 24.12.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що був зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7).

Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 10-11).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідачу належала ? частина квартири АДРЕСА_2, яку він 25.01.2008 року сумісно з іншими співвласниками продав, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 13).

Оскільки ? частина квартири АДРЕСА_2 була набута позивачем до шлюбу з позивачкою, то т.ч. вона не є об'єктом права спільної сумісної власності, а є особистою приватною власністю позивача, а тому кошти отримані від її продажу також є об'єктом його особистої приватної власності.

30.01.2008 року позивачем було придбано квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 21).

Так вищезазначена квартира була придбана за кошти позивача, а саме, коштів отриманих ним з продажу ? частини трьохкімнатної квартири, що належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого виконкомом районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 09.03.1999 року (а.с. 13), та коштів отриманих від споживчого кредиту АКІБ «Укрсиббанк» (а.с. 14-20).

В той же день було отримано вищевказаний кредит, та проведений повний розрахунок з продавцем спірної квартири, що підтверджується розпискою від 30.01.2008 року (а.с. 22).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з тим, що грошової суми було недостатньо для продажу житла, 30.01.2008 року позивачем був отриманий споживчий кредит на суму 85850 грн. в АКІБ «Укрстббанк» для остаточного розрахунку за спірну квартиру АДРЕСА_1. В той же день ним було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири та проведено повний розрахунок.

Таким чином, спірна квартира. Загальна вартість якої 232805 грн. була придбана в період шлюбу за особисті кошти позивача, з яких: 145187,50 грн. - сума з продажу частки квартири, 85850 грн. - сума отриманого споживчого кредиту в АКІБ «Укрсиббанку». Погашення кредиту відбувається особисто позивачем і по теперішній час, що підтверджується копіями квитанцій.

Так, спірна квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, а тому вона не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а належить відповідачу на праві особистої приватної власності.

Частиною ч.4 ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідачем подано до суду заяву, в якій вона визнала позов, та відсутні законні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, суд вважає за можливе визнати квартиру АДРЕСА_1 приватною власністю позивача ОСОБА_1

Що стосується позовної вимоги щодо визнання за позивачем права власності на ? частину вказаної квартири, то в задоволенні зазначеної вимоги слід відмовити, скільки задоволення судом першої вимоги щодо визнання всієї квартири приватною власністю позивача виключає потребу додаткового визнання права власності на ? її частину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57 СК України, ст.ст. 11, 18, 57-61, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 приватною власністю позивача ОСОБА_1.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев