Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2015

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М.

при секретарі Голота О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Літинська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом; про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; про визнання майна спільною власністю подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2., третя особа без самостійних вимог Літинська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом; про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; про визнання майна спільною власністю подружжя, в якому зазначає, що 05 травня 1974 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою і від спільного шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_4, 1975 року народження та ОСОБА_5, 1984 року народження. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10 січня 2003 року їх шлюб було розірвано. За час спільного проживання з відповідачкою вони нажили спільне майно, яке в добровільному порядку розділити не зуміли, а саме житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2. Так в вересні 2014 року йому стало відомо, що власником спірного будинку в порядку спадкування за заповітом числиться відповідачка. Так як частину будинку та господарських будівель вони будували вже після розірвання шлюбу, оскільки продовжували проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тому вважає що даний будинок є спільною власністю подружжя. Тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнати житловий будинок з погосподарськими спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 спільною власністю подружжя та визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане 09.01.2004 року Літинською державною нотаріальною конторою.

Позивач ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що з 1974 року по 2003 рік перебував у шлюбі з ОСОБА_2 Після розірвання шлюбу він продовжував жити з відповідачкою, оскільки він хотів зберегти сім'ю. Після розірвання вони продовжували проживати в їх спільній квартирі, а після завершення будівництва переїхали проживати в с.Лукашівка Літинського району. Даний факт підтверджує довідка ТОВ "Житлово-експлуатаційне об'єднання" та власноручні розписки надані відповідачкою, що вона більше не буде чіплятися до нього та вигонити з дому.

Під час спільного проживання він з відповідачкою побудували житловий будинок на земельній ділянці, яка належала батькові відповідачки ОСОБА_7 Даний будинок було побудовано за їхні спільні кошти, будівництво якого розпочали в 1991 році і будували до 2000 року. В 2000 році розвалили старий будинок. В будівництві йому допомагали його товариші. Весь цей час він проживав з відповідачкою. Він працював, заробляв кошти на підприємстві в м.Вінниці, а також їздив на заробітки за кордон і зароблені гроші витрачав на будівництво. Вважає побудований будинок спільною власністю подружжя. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позову не визнала, суду пояснила, що 1990 році її батьки вирішили побудувати будинок на двох з братом. Ними було закуплено будівельні матеріали, які її брат привозив так як він працював на будівництві і виписував транспорт. Спочатку було закладено фундамент хати на дві половини. Потім вирішили, що брат буде будуватися на іншому участкові, тому продовжили будувати хату для себе. Найняли бригаду, яка побудувала стіни, а потім зробили дах. За роботу платили батьки. Після смерті батька будівництво продовжувалося, всі роботи оплочувала її мати. ЇЇ мама працювала, отримувала пенсію, також тримала підсобне господарство, були корова, дві свиноматки і отримані кошти витрачали на будівництво. Всі роботи по будівництву замовлялися та оплочувалися її матір'ю. Після смерті матері, вона успадкувала даний будинок по заповіту. Після розірвання шлюбу в 2003 році вони з ОСОБА_6 спільно не проживали, так як в нього були другі жінки. В подальшому вони вимушені були проживати в одній квартирі, оскільки є співвласниками, але сім'єю це назвати не можливо, так як кожний окремо розпоряджалися заробленим, не вели спільного господарства та не було у них взаємних прав та обов'язків. Згодом, після завершення будівництва, вона перебралася проживати в с.Лукашівка Літинського району. З чоловіком вони разом не проживали, в них постійно виникали конфлікти, які переростали в бійки, внаслідок чого зверталися в міліцію. Розписки, які містяться в справі, були написані після того як ОСОБА_1 приходив до неї і між ними виникав конфлікт. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позову не визнав, суду пояснив, що його довірителька ОСОБА_2 в 2004 році успадкувала за заповітом будинок в с.Лукашівка Літинського району після смерті матері ОСОБА_9 та батька ОСОБА_7 В 2003 році шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу його довірителька з позивачем хоча і проживали в одній квартирі, але спільного господарства не вели, що підтверджує копія рішення про розірвання шлюбу, де зазначено, що спільне життя і примирення є неможливе. Надані позивачем докази, а саме розписки та копії звернень в міліцію не можуть бути доказами в підтвердження проживання однією сім'єю, оскільки підтверджують про наявність конфліктів між ними в той час коли вони зустрічалися. Позивач вказує, що він будував будинок, проте суду пояснив, що угоди з батьками відповідачки на будівництво даного будинку не укладав. Відповідно до поданих доказів позивачем, видно, що власником будинку був ОСОБА_7, а після його смерті перейшов в порядку спадкування до відповідачки. Позивач просить визнати частково недійсним свідоцто на право на спадщину за заповітом проте не зазначає за яких підстав. Припускає, що позивач міг приймати якусь участь у будівництві будинку, проте це не породжує виникнення права власності на нього. В задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи Літинської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 в судовому засіданні позовних вимог не визнала та заперечила проти їх задоволення. Суду пояснила, що в січні 2004 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті її батьків. Свідоцтво видавалося на підставі свідоцтва про право власності видане Дашковецькою сільською радою. ОСОБА_2 успадкувала будинок з погосподарськими спорудами, на які було видано свідоцтво право власності. Вважає, свідоцто на право на спадщину за заповітом видане на підставі закону, а тому визнавати його частково недійсним не має підстав.

Із показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 допитаних в судовому засіданні встановлено, що вони є товаришами та допомагали ОСОБА_1 проводити будівельні роботи на будівництві будинку с.Лукашівка Літинського району. За роботу ОСОБА_1 їм нічого не платив.

Із показань свідка ОСОБА_15 допитаного в судовому засіданні встановлено, що він з батьком їздили на заробітки в Росію. Зароблені кошти висилав матері, які в подальшому використовувалися для придбання матеріалів та завершення будівництва. Також він приймав участь у ремонтних роботах разом з батьком.

Із показань свідка ОСОБА_16 допитаного в судовому засіданні встановлено, що на початку 90-х років його батько ОСОБА_7 вирішив побудувати будинок йому та сестрі. Він привозив цеглу, цемент, ліс для будівництва будинку, так як працював в будівельній організації і мав змогу виписувати будматеріали. В 1991 році викопали котлован, зробили фундамент. Спочатку хата планувалася на дві половини. Але згодом він вирішив будувати будинок на іншій земельній ділянці. Тому батько з матір'ю будували новий будинок самостійно за власні кошти. Після смерті батька будівництво завершувала мати. Знає, що сестра з чоловіком розлучилися, так як в них були постійні скандали. Після розлучення вони спільного господарства не вели.

Копія довідки з відділу реєстрації актів громадянського стану (а.с.11) свідчить, що 05.05.1974 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_17 Копія рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 10.01.2003 року (а.с.12,13) свідчить, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Копія свідоцтва про народження (а.с.14) свідчить, що сторони мають спільного сина ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_4. Із копії технічного паспорту на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 (а.с.17) судом встановлено, що його власником є ОСОБА_2 і будинок побудований в 1991 року. Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.21) свідчить, що ОСОБА_2 отримала у спадщину ОСОБА_9 житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2. Із копії заповіту від 04.10.2001 року (а.с.22) судом встановлено, що ОСОБА_9 заповіла все своє майно ОСОБА_2 Копія довідок про заробітну плату (а.с.24-27) свідчать, що за 1979-1984, 1985-1991, 1992-1993, 1995-1999 роки ОСОБА_1 працював і отримував заробітну плату. Копії довідок з Пенсійного фонду (а.с.28-28) свідчать, що 01.07.2000 по 31.12.2010 роки ОСОБА_1 перебував на пенсійному обліку і отримував пенсію. Копії виписок по особовому рахунку (а.с.37-46) свідчать, що до складу сім'ї ОСОБА_9 та ОСОБА_7 входять два сина та донька ОСОБА_17 в подальшому ОСОБА_2, а запис про ОСОБА_1 відсутній. Копії видаткових накладних (а.с.47-70) свідчать, що придбавалися будматеріали через ОСОБА_20, ЦК Женя те через приватну особу, проте куди вони використовувалися не зазначено. Копії заяв на одержання переказу (а.с.73-75) свідчать, що відправник переказу ОСОБА_5, одержувач переказу ОСОБА_2 отримувала суми переказів в валюті США. Копія листа Літинської дільниці Хмільницького МУГГ (а.с.76) свідчить, що на протязі квітня-серпня 2006 року проведена гафизікація житлового будинку АДРЕСА_2. Замовник проектно-кошторисної документації був ОСОБА_1 Копія типового договору про надання послуг газопостачання (а.с.5-6 т.2) свідчить, що він укладений між Літинським УГГ і споживачем ОСОБА_2. Копія довідки ТОВ "Житлово-Експлуатаційного Об'єднання" (а.с.77) свідчить, що власником квартири в АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, також зареєстровані дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_15 Із копії розписок (а.с.79-81) видно, що ОСОБА_2 зобов'язувалася не зачіпати ОСОБА_2Копія висновку експерта 3 503 (а.с.223) свідчить, що 07.04.2014 року проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_1 по факту нанесення тілесних ушкоджень. Копія протоколу про прийняття заяви (а.с.224), копія рапотру (а.с.227), копія витягу з кримінального провадження (а.с.228) свідчить, що 05.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся в Літинський РВ УМВС про прийняття мір відносно його колишньої дружини ОСОБА_2, оскільки вона нанесла йому тілесні ушкодження. Копія постанови про закриття кримінального провадження (а.с.225) свідчить, що в порушенні кримінального правопорушення по ст. 125 КК України відмовлено. Копія Державного акту про право приватної власності на землю (а.с.7 т.2) свідчить, що ОСОБА_9 є власником земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована в АДРЕСА_2. Згідно ст.3 ч.2 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 зазначеної статті суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ст.57 СК України, майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно набуте ним, нею до шлюбу; 2) майно набуте ним, нею за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 10.01.2003 року по березень 2014 року в будинку АДРЕСА_2 Вінницької області до задоволення не підлягає, оскільки в судовому засіданні не доведено, що після розірвання шлюбу сторони мали взаємні права та обов'язки, були пов'язані спільним побутом. Так, відповідачка заперечила, що вони проживали однією сім'єю після розірвання шлюбу. Вказала, що в позивача тривалий час були інші жінки, хоча вони проживали одній квартирі, проте сім'єю це назвати не можливо, оскільки в них постійно виникали сварки та скандали, які нерідко переходили в бійки.

Суд не бере до уваги подані позивачем власноручно написані розписки ОСОБА_2 (а.с.79-81) та докази про кримінальне провадження (а.с.223-225) , оскільки вони не можуть підтвердити факт спільного проживання, а лише підтверджують про навність конфліктів. Із рішення Ленінського районного суду м.Вінниці від 10.01.2003 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, в якому зазначено, що позивач просив шлюб розірвати через те, що подальше збереження сім'ї стало неможливим, оскільки він неодноразово звертався до Вишенського відділу міліції з скаргами на протиправні дії ОСОБА_2 про створення неможливих умов для сумісного проживання. Суд критично ставиться до пояснень позивача, що він змушений був подати на розлучення з метою збереження сім'ї, оскільки це є нелогічним.

Враховуючи, що суду не надано інших доказів, які б підтверджували факт проживання сторін однією сімєю, тому суд вважа в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 09.01.2004 року Літинською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_9 в частині включення до кола спадкового майна житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_2 до задоволення не підлягає. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.21) судом встановлено, що ОСОБА_2 успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_2, який належав померлому ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності виданого Дашківецькою сільською радою 14.01.2002 року. Із копії Державного акту про право приватної власності на ім'я ОСОБА_9 судом встановлено, що покійній ОСОБА_9 належала земельна ділянка, призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га.

Таким чином, позивач просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, проте не ставить питання про скасування свідоцтва на право власності від 14.01.2002 року. видане Дашківецькою сільською радою Літинського району Вінницької області на підставі якого видане вищезазначене свідоцтво на право на спадщину за заповітом.

Таким чином, позивач не оскарживши Свідоцтво на право власності ОСОБА_7, видане Дашківецькою сільською радою Літииського району, порушувати питання про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом є передчасним.

Враховуючи, що відповідач отримала будинок з погосподарськими будівлями в с.Лукашівка Літинського району в порядку спадкування за заповітом, а тому вона є власником даного домоволодіння на законних підставах.

Позивач ОСОБА_1 не зазначає жодних підстав для визнання частково недійсним свідоцтва на право на спадщину за заповітом.

Що стосується вимоги позивача щодо визнання житлового будинку з господарськими будівлями. що розташований в АДРЕСА_2 спільною власністю подружжя, то в цій частині також необхідно відмовити, оскільки в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживали однією сім'єю. Крім того, зазначений будинок перейшов у власність ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В судовому засіданні встановлено, що договору на спільне будівництво будинку в АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не укладався.

Відповідно Постанови Пленуму ВС України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності на житловий будинок" п.4 вказує, що у приватній власності громадян може знаходитися жилі будинки, збудовані на відведенні в установленому порядку земельній ділянці на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування та за правом спадщини. Оскільки, згідно зі ст.17 ЗК України, земельна ділянка для будівництва житлового будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на житловий будинок, крім випадків коли це передбачено законом. Інші особи, які приймали участь у будівництві житлового будинку не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво, якщо допомогу забудовнику вони надавали не безоплатно.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не укладав угоди про створення спільної власності, а саме житлового будинку з покійним ОСОБА_7, тому він не має права вимагати визнання за ним права власності, а лише має право на відшкодування своїх затрат на будівництво. Проте позивач такої вимоги перед судом не ставить. Дослідженні в судовому засіданні надані документи щодо отримання позивачем заробітної плати, пенсії та перерахування коштів відповідачці суд не бере до уваги як доказ, оскільки з них не встановлено, що саме ці кошти витрачалась на будівництво будинку.

Із наданої суду квитанції №53, квитанції №5 і акту виконаних робіт судом встановлено, що відповідачка сплатила кошти за надання юридичної допомоги та представлення інтересів в суді в сумі 2900 гривень

Враховуючи що в задоволенні позову відмовлено, то на підставі ст.88 ЦПК України на користь відповідача необхідно стягнути підтверджені витрати пов'язані з наданням юридичної допомоги.

Керуючись ст.ст.ст.3,10,30,60,88,214,215,256 ЦПК України і на підставі ст. 1216, 1217, 1222 ЦК України, ст.ст.3, 57 СК України, Постановою Пленуму ВС України №7 від 04.10.1991 року п.4 "Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності на житловий будинок", суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Літинська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом; про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу; про визнання майна спільною власністю подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат за надання юридичних послуг в сумі 2900 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Літинський районний суд протягом 10-ти днів з дня його оголошення

Суддя: Желіховський Віктор Миколайович