Справа № 165/2536/14-ц Провадження № 22-ц/773/683/15 Головуючий у 1 інстанції: Свередюк А.В.
Категорія: 54 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Овсієнка А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ДП "Волиньвугілля" - Герасимчук Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Волиньвугілля", ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 05 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06.06.2011 року він працював начальником юридичного відділу Державного підприємства "Волиньвугілля". Наказом від 17.09.2014 року звільнений із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю у зв'язку з скороченням штату працівників.

Зазначив, що звільнення відбулось з порушенням законодавства, зокрема, з дня його попередження 11.07.2014 року по 17.09.2014 року у відповідача були вільні посади - провідного інженера з питань запобігання та виявлення корупції, інспектора відділу кадрів відокремленого підрозділу "Шахта "Бужанська", дві посади провідних юрисконсультів, які йому не були запропоновані, щодо наявності інших вільних посад відповідач відмовився надати йому інформацію; відповідачем на день звільнення не проведено повного розрахунку; профспілковим комітетом подання про дачу згоди на звільнення розглянуто без його участі; відповідач звільнив його поза межами двохмісячного строку з дня попередження.

Покликаючись на зазначені обставини, просив визнати дії ДП "Волиньвугілля" та дії в.о. директора цього підприємства незаконними, поновити його на попередню посаду, стягнути з ДП "Волиньвугілля" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.09.2014 року та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Під час судового розгляду справи позивач доповнив свої вимоги: просив скасувати наказ від 17.09.2014 року про його звільнення (а.с. 79), стягнути за час затримки розрахунку за період з 17.09.2014 року по 30.09.2014 року 3 037,15 грн.

Ухвалою суду від 02.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за його заявою залишені без розгляду.

Рішенням Нововолинського міського суду від 05.03.2015 року в позові ОСОБА_2 до ДП "Волиньвугілля", в.о. директора підприємства ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 100 грн. в дохід держави судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених.

Представник відповідача ДП "Волиньвугілля" - Герасимчук Л.Р. вважає скаргу безпідставною, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 відповідно до наказу від 06.06.2011 року був прийнятий на посаду начальника юридичного відділу Державного підприємства "Волиньвугілля".

Наказом в.о. генерального директора ДП "Волиньвугілля" ОСОБА_2 звільнено з посади начальника юридичного відділу з 19.09.2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Підстави звільнення: наказ від 11.07.2014 року №157, письмове попередження про вивільнення від 11.07.2014 року, повідомлення про запропоновані посади від 09.09.2014 року та рішення профспілкового комітету від 09.09.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на підприємстві мали місце зміни в організації виробництва і праці, внаслідок яких відбулось скорочення штату працівників, в тому числі посада начальника відділу. Позивач був попереджений за два місяці про скорочення посади, яку він займав. Від запропонованих посад - провідного юрисконсульта на період відпустки ОСОБА_4 по догляду за дитиною до 25.05.2015 року, провідного юрисконсульта ДП "Шахта №5 "Нововолинська", контролера контрольно-пропускного пункту окремого загону воєнізованої охорони на час призову на військову службу ОСОБА_5 до 09.04.2015 року позивач відмовився. Профспілковим комітетом згода на звільнення ОСОБА_2 надана, а тому суд вважав, що звільнення відбулось із дотриманням вимог норм трудового законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, відповідно до зазначених норм однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Тобто, роботодавець зобов'язаний запропонувати працівникові роботу на тому ж підприємстві в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності такої роботи - іншу. У випадку, якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу на цьому ж підприємстві або у разі відсутності вільної вакансії, іншої роботи, яку працівник міг би виконувати слід вважати, що роботодавець виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі вимог ч.2 п.13 Постанови Кабінету Міністрів України "Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету" №65 від 01.03.2014 року, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про заощадження державних коштів та недопущення втрат бюджету" №361 від 24.05.2014 року в ДП "Волиньвугілля" проведені зміни в організації виробництва і праці, скорочено чисельність та штат працівників.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються наступними доказами. Відповідно до наказу №141 від 27.06.2014 року "Про скорочення штату працівників ДП "Волиньвугілля" у зв'язку зі зменшенням об'ємів вуглевидобутку, необхідністю проведення заходів на оздоровлення фінансового становища підприємства, раціоналізації штатної структури посад та чисельності працівників" - прийнято рішення щодо розроблення змін до штатного розпису підприємства та його структурних підрозділів (т.1, а.с.203).

Відповідно до наказу від 11.07.2014 року введена в дію з 15.09.2014 року нова структура управління ДП "Волиньвугілля".

Створена комісія з вивчення переважного права на залишення на роботі серед працівників, посади яких підлягають скороченню. Встановлено перелік посад, які підлягають скороченню, в тому числі в юридичному відділі, підлягали скороченню три посади (а.с. 56-64).

Згідно з штатним розписом, затвердженим 11.07.2014 року в.о. генерального директора, у штатному розписі з 01.09.2014 року у відділі з юридичних питань та претензійно-позовної роботи передбачено дві посади провідних юрисконсультів, посада начальника відділу не передбачена (Т.1, а.с. 41-46).

В штатному розписі станом на 01.07.2014 року у структурі управління значився юридичний відділ з посадами: начальник відділу, заступник начальника відділу, юрисконсульт 1-ї категорії.

Зміст вищезазначених документів свідчить, що з 01.09.2014 року змінена структура управління підприємства, скорочені окремі посади, в тому числі посада начальника юридичного відділу, на якій працював позивач.

Зміни в організації виробництва і праці підтверджуються також програмою оптимізації чисельності у відокремлених підрозділах ДП "Волиньвугілля", відповідно до якої передбачено скорочення 424 працюючих працівника (Т.1, а.с. 59), розрахунком економічного ефекту від оптимізації чисельності працівників у відокремлених підрозділах ДП "Волиньвугілля" (Т.1, а.с. 61-65).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що в ДП "Волиньвугілля" з 01.09.2014 року мали місце зміни в організації виробництва і праці, наслідком яких була скорочена посада начальника юридичного відділу, на якій працював позивач.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм закону при введенні з 01.06.2014 року посади помічника генерального директора з правових питань та договірної роботи, скороченні посади начальника юридичної служби у зв'язку з тим, що обов'язки за вказаними посадами є ідентичними, не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають змісту функціональних обов'язків, які покладаються посадовими інструкціями на посадових осіб.

Посада начальника юридичного відділу та помічника генерального директора з правових питань та договірної роботи згідно посадових інструкцій є різними за змістом, обсягом їх функціональних обов'язків, про що свідчать ці посадові інструкції (Т.1, а.с. 162-166).

Крім того, відповідно до положень ч.3 ст.64 Господарського кодексу України та п.п.7.2, 7.3 Статуту ДП "Волиньвугілля" підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників, штатний розпис, форми, системи, розміри оплати праці, а тому якщо інше не встановлено обов'язковим для нього нормативно-правовим актом питання щодо доцільності скорочення штатних одиниць при проведенні змін в організації виробництва і праці судами не обговорюється.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду в частині дотримання вимог трудового законодавства щодо попередження про наступне вивільнення.

ОСОБА_2 був попереджений про звільнення з роботи 11.07.2014 року, звільнений 17.09.2014 року.

Закінчення двомісячного строку не створює обов'язку повторного попередження, оскільки відповідно до закону працівник повинен бути попереджений не менше ніж за два місяці.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині дотримання вимог закону при звільненні щодо працевлаштування працівника.

З ОСОБА_2 був укладений безстроковий трудовий договір. При звільненні йому було запропоновано тимчасове працевлаштування строком відповідно до 25.05.2015 року та 06.04.2015 року на посади, які не були вільними, на яких були прийняті інші працівники підприємства ОСОБА_4, ОСОБА_5 Також йому було запропоновано працевлаштування на іншому державному підприємстві "Шахта №5 "Нововолинська", яка відповідно до установчих та реєстраційних документів є окремим підприємством та не входить в структуру ДП "Волиньвугілля" (Т.2, а.с. 111).

Верховний суд України за наслідками перегляду судових рішень з підстав неоднакового застосування одних тих самих норм матеріального права у справі за позовом ОСОБА_6 до відділу освіти Новоренцовської районної державної адміністрації про поновлення на роботі в постанові від 01.04.2015 року висловив наступну позицію.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнився працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували.

Отже, відповідно до вимог закону та вищезазначених висновків Верховного суду України, які є обов'язковими для застосування, працівникові який був прийнятий на постійне місце роботи повинна бути запропонована наявна на підприємстві вакансія, тобто вільна посада у штаті підприємства, не зайнята іншими працівниками або інша постійна робота.

Пропозиція відповідача перевести ОСОБА_2 на тимчасові посади відповідно на строк до 25.05.2015 року та до 06.09.2015 року, на якій були прийняті інші особи, не є виконанням адміністрацією підприємства вимог закону щодо працевлаштування працівника, при наявності іншої постійної роботи.

Відмова ОСОБА_2 від пропозиції працевлаштувати його на інше підприємство в ДП "Шахта №5 "Нововолинська" також не є підставою для його звільнення, оскільки відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України, власник зобов'язаний запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, де він працює.

Як вбачається з матеріалів справи, що при звільненні позивача йому не була запропонована інша постійна робота в ДП "Волиньвугілля" в його структурних підрозділах незважаючи на те, що на підприємстві мали місце вакантні посади та робота, яку позивач з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду міг би виконувати.

Зокрема в період з 11.07.2014 року на ДП "Волиньвугілля" була вільна посада провідного інженера з питань запобігання та виявлення корупції, яка вимагала наявності вищої юридичної освіти.

Відповідно до диплому ОСОБА_2 має вищу юридичну освіту (т.2, а.с.229), юридичний стаж його на підприємстві склав 5 років. Крім того, позивач з 1997 року по 2006 рік працював в органах МВВС. Тобто позивач міг виконувати цю роботу.

Однак, незважаючи на ці обставини, йому не була запропонована ця посада. Згідно наказу від 08.09.2014 року на зазначену посаду був переведений юрисконсульт відділу ОСОБА_7, який мав менший стаж та досвід роботи за спеціальністю (т.2, а.с. 30), без будь-яких обговорень щодо переваг цієї особи.

Згідно з Статутом до ДП "Волиньвугілля" належать його структурні підрозділи "Шахта "Бужанська", "Шахта №9 "Нововолинська", "Шахтоуправління "Нововолинське", "Санаторій "Шахтар", "Волиньвуглебудпостач", а тому відповідач зобов'язаний був також запропонувати позивачу роботу, яка була вільною у зазначених структурних підрозділах підприємства.

Судом першої інстанції встановлено, що з 21 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року на "Шахті "Бужанська" була вільна посада інспектора кадрів. Ці обставини підтверджуються також наказом від 21.07.2014 року про звільнення ОСОБА_8 з цієї посади та наказом від 30.09.2014 року про прийняття на цю посаду ОСОБА_9 (т.2, а.с. 18, 162), довідкою "Шахти "Бужанська" (т.2, а.с. 165).

Крім того, в структурних підрозділах мали місце вільні вакансії, інша робота, яку позивач враховуючи його попередню роботу (машиніст котельні, підземний електрослюсар, охоронник відділу державної служби охорони) міг би виконувати. Однак ці вакансії не були запропоновані позивачу, так як відповідач вважав, що приписи закону щодо працевлаштування позивача виконані.

Наявність вільних вакансій з 11.07. по 17.09.2014 року гірника очисного забою, водія, електрослюсара на структурних підрозділах підприємства підтверджуються довідками шахтоуправління "Волиньвугілля" (т.2, а.с. 171), "Санаторію "Шахтар" (т.2, а.с.173), "Шахти "Бужанська" (т.2. а.с.177), книгою наказів "ШУ "Нововолинське" (т.2, а.с. 12-19).

Доводи представника відповідача про те, що позивач не проявляв ініціативи у працевлаштуванні його за зазначеними посадами та професіями, та відхилив пропозицію роботодавця під час судового розгляду подати заяву про прийняття його на роботу, не заслуговують на увагу. Адже саме на роботодавця покладено обов'язок запропонувати вивільнюваному працівнику роботу, яка існує на підприємстві, в тому числі і в його структурних підрозділах в період його вивільнення та з'ясувати про наявність у працівника відповідної освіти, кваліфікації, тощо, якщо це необхідно для його працевлаштування. Також суд при вирішенні спору про поновлення на роботі з'ясовує обставини щодо дотримання вимог закону при звільненні, а не дальнійшого працевлаштування працівника.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач звільнивши ОСОБА_2 з займаної посади з підстав передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України в порушення вимог закону не перевів його на іншу постійну роботу на підприємстві при наявності такої можливості, не запропонував йому працевлаштуватись на інші постійні вакантні посади, які були вільними на підприємстві з 11.07.2015 року по 17.09.2015 року, а тому рішення Нововолинського міського суду ухвалене з порушенням норм матеріального права та без врахування дійсних обставин справи з порушенням встановленого законом порядку вивільнення. Тому рішення суду від 05.03.2015 року підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року.

ОСОБА_2 слід поновити на посаді начальника юридичного відділу ДП "Волиньвугілля" з 17.09.2014 року.

Відповідно до довідок ДП "Волиньвугілля" заробітна плата ОСОБА_2 за серпень, липень 2014 року становить відповідно 4 234,10 грн., 5 940,85 грн. (т.1, а.с. 25).

Середньоденна заробітна плата складає 226.11 грн. (4234,10+5940,85)/45(фактично відпрацьованих днів в липні, серпні 2014 року).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.32 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховуються заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

При звільненні ОСОБА_2 виплачена вихідна допомога в розмірі 6 985,35 грн. Згідно довідки Державного центру зайнятості станом на 30 квітня 2015 року позивачу виплачена допомога по безробіттю в сумі 28 621,47 грн.

У зв'язку з тим, що відповідачем не надано документів щодо отримання допомоги по безробіттю станом на 15.05.2015 року, тому підлягає розрахунку середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.09.2014 року по 30.04.2015 року, що становить 156 робочих днів.

Середній заробіток за вказаний період складає 35 273,46 грн., виходячи зі слідуючого розрахунку 226,11 (середньоденна заробітна плата) х 156 (кількість робочих днів).

Виплати, які підлягають зарахуванню становлять 35 606,82 грн., що перевищують розмір середнього заробітку за період з 18.09.2014 року по 30.04.2015 року, а тому вимоги по стягненню середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Визнавши звільнення незаконним, колегія суддів вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру, що підлягає стягненню з відповідача на відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує характер та спосіб її заподіяння, тривалість часу, протягом якого порушені права не були поновлені, а також ту обставину, що задоволення позову є одночасно компенсацією заподіяних моральних страждань та приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування шкоди підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 486 грн.

Згідно із ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 05 березня 2015 року в даній справі скасувати з ухваленням нового рішення.

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства "Волиньвугілля" задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника юридичного відділу Державного підприємства "Волиньвугілля" з 17 вересня 2014 року.

Стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 грн. та судовий збір в дохід держави в розмірі 486 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

В позові ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: