АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про повернення банківських вкладів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (під час розгляду справи уточненим) до ПАТ КБ «Приватбанк» про повернення банківських вкладів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено три договори банківського вкладу на суми 50 000,00 доларів США, 174 200,00 доларів США та 58 362,55 Євро. У березні 2014 року позивач звернулася до банку з вимогою повернення депозитів, проте їй було повідомлено про відмову з посиланням на призупинення обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк». У квітні 2014 року позивач повторно звернулася до банку з вимогою про повернення одного з банківських вкладів (у сумі 174 200,00 доларів США. У червні 2014 року між сторонами було укладено три додаткові угоди до зазначених договорів, згідно з якими строк вкладів продовжено до 12 червня 2019 року. Після укладення додаткових угод позивачу було повернено частину вкладу за договором від 10 квітня 2012 року, у зв'язку з чим неповерненими залишилися грошові кошти у сумі 13 000,00 Євро. У жовтні 2014 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про розірвання договорів та повернення вкладів), проте, на сьогоднішній день її вимога задоволена не була. У зв'язку з викладеним ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договорами банківських вкладів разом з нарахованими процентами, збитками від інфляції, трьома відсотками річних за несвоєчасне повернення коштів, моральною шкодою та судовими витратами.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, стягнути з відповідача на користь позивача за договорами банківського вкладу грошові кошти, а саме за договором № SAMDN8209/8209 від 31 серпня 2011 року: суму вкладу - 50 000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 5 _________________________________________________________

Справа № 753/8191/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5528/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Дубас В.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

травня 2014 року становить 570 000,00 грн., та проценти за користування вкладом - 2 583,53 долари США, що становить 29 452,24 грн. За договором № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року: суму вкладу - 174 200,00 доларів США, що становить 1 985 880,00 грн., та проценти за користування вкладом - 8 686,06 доларів США, що становить 99 021,08 грн. За договором № SAMDN1024/8395 від 10 квітня 2012 року: суму вкладу - 13 000,00 Євро, що становить 205 434,84 грн., та проценти за користування вкладом - 1 772,87 Євро, що становить 28 011,34 грн. Крім того, стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» інфляційні збитки у розмірі 299 034,03 грн., три відсотки річних - 30 880,99 грн., моральну шкоду -

60 000,00 грн. та судові витрати - 4 254,00 грн.

Апелянт, зокрема, посилається на ті обставини, що суд не врахував передбачений ч. 2 ст. 1060 ЦК України обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника, а умови договорів про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемними.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представники: ОСОБА_3, ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про відмову від позовних вимог в частині стягнення індексації у зв'язку з інфляцією, трьох відсотків річних, відсотків за договорами та моральної шкоди. У вказаній заяві просила стягнути лише суми вкладів за вказаними договорами, зменшених на суму сплачених відсотків.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року в цій частині скасовано, провадження у справі закрито.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь суми вкладів: за договором № SAMDN8209/8209 від 31 серпня 2011 року у розмірі 49 295,94 долари США, за договором № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року - 170 103,73 долари США та за договором

№ SAMDN1024/8395 від 10 квітня 2012 року - 12 530,70 Євро, разом із судовими витратами.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» - КахрамановР.Н. у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 31 серпня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SAMDN8209/8209 «Стандарт», за умовами якого позивач передала банку суму вкладу 50 000,00 доларів США під 8% річних строком на 12 місяців до 31 серпня 2012 року (а.с. 5).

23 вересня 2011 року між сторонами укладено договір №SAMDN2204/8208 «Стандарт», за умовами якого позивач передала банку суму вкладу 174 200,00 доларів США під 7,5% річних строком на 6 місяців до 23 березня 2012 року (а.с. 6).

Також, 10 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір №SAMDN1024/8395 «Стандарт», за умовами якого позивач передала банку суму вкладу 58 362,55 Євро під 7% річних строком на 6 місяців до 10 жовтня 2012 року (а.с. 7).

У березні 2014 року позивач звернулася до банку із вимогою про повернення зазначених банківських вкладів (а.с. 8-9).

Листом ПАТ КБ «Приватбанк» від 1 квітня 2014 року їй було відмовлено у поверненні грошових коштів з посиланням на те, що на даний час невизначено статусу території Кримського півострова і банком було призупинено обслуговування клієнтів та роботу відділень Кримського ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 10).

23 квітня 2014 року позивач повторно звернулася до відповідача із вимогою про повернення банківських вкладів (а.с. 11).

Також встановлено, що між сторонами 12 червня 2014 року були укладені додаткові угоди, відповідно до яких ОСОБА_2 дала згоду на продовження строків вкладів по всіх трьох укладених договорах на п'ять років до 12 червня 2019 року (а.с. 95-97).

Як вбачається із заяви позивача від 25 вересня 2014 року, яка була отримана ПАТ КБ «Приватбанк» 21 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 просить розірвати укладені додаткові угоди від 12 червня 2014 року та повернути суми вкладів за договорами від 31 серпня 2011 року, 23 вересня 2011 року, 10 квітня 2012 року (а.с. 98).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про те, що після укладення додаткових угод ОСОБА_2 втратила право на дострокове розірвання договорів банківських вкладів за власною ініціативою, оскільки добровільно зобов'язалася не пред'являти банку вимог про дострокове повернення вкладів. Також суд вважав, що позивачем не доведено істотного порушення договорів відповідачем, як підставу для розірвання цих договорів та повернення банківських вкладів.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як вбачається з умов укладених між сторонами договорів банківського вкладу, сторони мають право достроково розірвати договір повідомивши про це іншу сторону договору за два дні до дня розірвання договору і лише розірвання договору між сторонами є підставою для повернення вкладнику банківського вкладу.

Натомість, пунктом 2 додаткових угод від 12 червня 2014 року передбачено, що вкладник зобов'язується не пред'являти банку вимог про повернення вкладів до спливу строку дії договорів, тобто до 12 червня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Наведене свідчить про те, що зазначена умова додаткових угод є нікчемною, тобто такою, що в силу приписів ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків для сторін.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що звертаючись до банку із вимогою про розірвання договорів банківського вкладу та повернення грошових коштів, ОСОБА_2 скористалася наданим їй законом правом на дострокове повернення вкладу на першу вимогу. Натомість, відповідач, відмовившись повернути грошові кошти за вказаними договорами, порушив права позивача, як вкладника, у зв'язку з чим зазначені суми вкладів підлягають стягненню на користь останньої з ПАТ КБ «Приватбанк».

Водночас, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що посилання суду першої інстанції на умови додаткових угод про зобов'язання вкладника не пред'являти банку вимог про дострокове повернення вкладів як на підставу для відмови в позові є помилковим, оскільки в силу припису ч. 2 ст. 1060 ЦК України такі умови є нікчемними.

Крім того, висновок суду про те, що єдиною підставою для дострокового розірвання зазначених договорів банківського вкладу може бути лише істотне порушення договорів відповідачем, є необґрунтованим та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про судові витрати, вважаючи за необхідне покласти їх на відповідача.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2 березня 2015 року скасувати в частині відмови у стягненні грошових коштів за договорами банківських вкладів. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про повернення банківських вкладів - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 суми вкладів за договором

№ SAMDN8209/8209 від 31 серпня 2011 року у розмірі 49 295,94 долари США, за договором № SAMDN2204/8208 від 23 вересня 2011 року - 170 103,73 долари США та за договором № SAMDN1024/8395 від 10 квітня 2012 року - 12 530,70 Євро.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 3 654,00 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко