Номер провадження: 22-ц/785/1681/15
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Приватбанк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартиру, як на предмет іпотеки, виселення осіб, що проживають у квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку за адресою квартири, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року,

встановила:

У листопаді 2012 р. публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Приватбанк" (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило: 1) звернути стягнення на квартиру, загальною площею - 41,70 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № ODMLGK01420092 від 29.03.2007 р.) Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів документів, які посвідчують право власності на нерухомість, у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; 2) виселити ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_2, зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

В позові Банк посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № ODMLGK01420092 від 29.03.2007 р. ОСОБА_4 отримав від Банку кредит у розмірі - 68 805 доларів США, зі сплатою - 10,08%, з кінцевим терміном повернення кредиту - 29.03.2027 р.. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк та ОСОБА_4 29.03.2007 р. уклали договір іпотеки № ODMLGK01420092, за яким відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею - 41,70 кв. м., , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, і належить відповідачу на підставі договору про часткову участь у будівництві. Відповідач зобов'язання за кредитним договором з повернення кредиту, сплаті процентів належним чином не виконав. Станом на 29.05.2012 р. виникла заборгованість у загальному розмірі - 135 626,13 доларів США, яка складається з: - заборгованість за кредитом - 67 294,34 долара США; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 31 182,02 долара США; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 285,56 доларів США; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитом - 31 864,21 доларів США.

Представник Банку (а. с. 40) в наданій суду заяві (а. с. 52) спочатку просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Після цього від представника Банку двічі надходили заяви про відкладення розгляду справи (а. с. 59, 61).

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час в місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань суду не надав.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.06.2014. р. у задоволенні позову Банку відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі. Посилається на те, що заочне рішення ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк свого представника в судове засідання не направив. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки представника не повідомив, заяв та клопотань не надав.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. В судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про повну відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що за умовами договору іпотеки зобов'язання за кредитним договором забезпечені не нерухомим майном - квартирою, як об'єктом права, а майновим правом на незакінчену будівництвом квартиру у новозбудованому будинку. На час укладення між сторонами договору іпотеки від 29.03.2007 р. майнові права на незакінчену будівництвом квартиру не були передбачені як предмет іпотеки, що підлягає за законом передачі в іпотеку та відповідно не передбачена можливість звернення стягнення на такий предмет іпотеки. Житлового будинку за адресою - АДРЕСА_2 не існує. Не можна виселити із зняттям з реєстраційного обліку із житлового будинку за неіснуючою адресою (а. с. 65 - 68).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції повністю не можна, цих висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 204, 526 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 179, 212, 213 ЦПК України) права. Доводи апелянта щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29.03.2007 р. між ОСОБА_4 та Банком укладено кредитний договір про надання кредиту в розмірі - 68 805 доларів США, зі сплатою - 10,08%, з кінцевим терміном повернення кредиту - 29.03.2027 р. (а. с. 8 - 10 зворотна сторона).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк та ОСОБА_4 29.03.2007 р. уклали договір іпотеки (а. с. 11 - 13). Предметом іпотеки є - майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний № 8 - 5, загальна розрахункова площа - 41,70 кв. м., що будується на восьмому поверсі, секції 2, будинку за адресою: АДРЕСА_2. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору про часткову участь у будівництві від 07.01.2006 р. (п. 33.5).

Банк свої обов'язки з надання кредиту виконав в повному обсязі. Відповідач зобов'язання за кредитним договором з повернення кредиту, сплаті процентів належним чином не виконав. Станом на 29.05.2012 р. виникла заборгованість у загальному розмірі - 135 626,13 доларів США, яка складається з: - заборгованість за кредитом - 67 294,34 долара США; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 31 182,02 долара США; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 5 285,56 доларів США; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитом - 31 864,21 доларів США (а. с. 5 - 7).

Між сторонами по справі склалися правовідносини про забезпечення виконання зобов'язання, а саме - відповідальності іпотекодавця - позичальника, за невиконання умов кредитного та іпотечного договорів з повернення кредиту.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ст. 526 ЦК України вказує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 572, 574, 575, 590, 593 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважено перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі, зокрема, договору. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застави встановлюються законом. Звернення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках встановлених законом.

За правилами передбаченими ст. ст. 3, 11, 17, 33 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодаржетелем за невиконання боржником основного зобов'язання включно в межах вартості предмета іпотеки. Іпотека припиняється у разі: - припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; - набуття іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки; - визнання іпотечного договору недійсним; - знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди, якщо іпотекодавець не відновив її; - з інших підстав, передбачених цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

На час звернення Банку з позовом до суду іпотечний договір від 29.03.2007 р. визнаний недійсним повністю або частково не був. Діюче на час його укладення законодавство не містило посилання на нікчемність такого договору, якщо його предметом є майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно. Тому відповідно до вищевказаних положень ст. 204, 526 ЦК України його положення є обов'язковими для сторін, які його уклали. Тому є помилковим посилання суду першої інстанції як на підставу відмови у задоволенні позову на те, що на час укладення між сторонами договору іпотеки від 29.03.2007 р. майнові права на незакінчену будівництвом квартиру не були передбачені як предмет іпотеки, що підлягає за законом передачі в іпотеку та відповідно не передбачена можливість звернення стягнення на такий предмет іпотеки.

Разом з тим, позов Банку не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В позові Банк просив звернути стягнення на квартиру, загальною площею - 41,70 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу Банком вказаного предмету іпотеки та виселити ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищевказаній квартирі (а. с. 2 - 3 зворотна сторона).

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлений позовних вимог (ст. 11 ЦПК України). До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (ст. 31 ЦПКУ країни).

Згідно наявного у справі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 2815 від 09.11.2006 р. (а. с. 49Аб) затверджено Акт приймальної державної комісії від 03.11.2006 р. про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - дев'ятиповерхового житлового будинку з вбудованими офісними та торгівельними приміщеннями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (будівельний номер). Вважати об'єкт - дев'ятиповерховий житловий будинок з вбудованими офісними та торгівельними приміщеннями, загальною площею - 14 170,2 кв. м., в тому числі, - офісні приміщення - 1 184,9 кв. м., - торгівельні приміщення - 6 184,2 кв. м., житлові квартири загальною площею - 6 801,1 кв. м., а тому числі, житловою - 3 105,7 кв. м., прийнятим в експлуатацію. Присвоїти вказаному житловому будинку поштову адресу - АДРЕСА_1.

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 48 - 48 Аа) ОСОБА_4 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Таким чином, встановлено, що Банк просив звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, номер якої у позові не вказав, у житловому будинку, який не знаходиться за вказаною у позові адресою. Правом на уточнення предмету позову Банк не скористався. Замість цього від представник Банку (а. с. 40) до суду надійшла спочатку заява (а. с. 52) про розгляд справи за його відсутності, можливість заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Після цього від представника Банку двічі надходили заяви про відкладення розгляду справи (а. с. 59, 61).

Вимоги Банку про виселення з іпотечної квартири є похідними від звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому вони також не підлягають задоволенню. Крім цього, колегія суддів звертає, що Банк заявив вимоги про виселення ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищевказаній квартирі, тобто вимоги стосуються не встановленого та необмеженого кола осіб, що є неприпустимим.

Ураховуючи, що порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного обґрунтування рішення,тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухвалення нового рішення про відмову в позові за інших вищевказаних мотивів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Приватбанк" - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Приватбанк" до ОСОБА_4 про звернення стягнення на квартиру, як на предмет іпотеки, виселення осіб, що проживають у квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку за адресою квартири - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко