ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1455/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2015 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ДРАГА О.А.

сторін:

позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дарницького району в м. Києві, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду у м. Києва з позовом до ОСОБА_5, залучивши в якості третіх осіб: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дарницького району в м. Києві, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1

За даною адресою зареєстрований колишній чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_4.

Відповідач жодного дня не проживав за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, його особистих речей в квартирі немає, і взагалі даним житлом він не цікавиться.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов з підстав вказаних у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності НАМ 399585 від 24.02. 2015 року ( а.с.44) в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив суд відмовити у позові, пояснивши суду, що між позивачкою та відповідачем була усна домовленість щодо залишення відповідачу реєєстрацію у спірній квартирі та знімати його з реєстрації.

Третя особа ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 1998 року по 12 травня 2009 року.

Позивачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості від 22.04. 1998 року.

За даною адресою зареєстрований колишній чоловік позивачки ОСОБА_2 - відповідач ОСОБА_5 та третя особа - син ОСОБА_4.

Відповідно до акту підписаного Головою правління ОСББ Семенченко Л.Р. - ОСОБА_5 в квартирі яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 не проживає ( а.с. 5,6,7).

Водночас, відповідно до роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року предмет позовних вимог (у тому числі первісного, зустрічного позову та позову третьої особи із самостійними вимогами) зазначається виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги.

Тобто суд, при вирішенні справи повинен встановити її обставини і відповідно до встановлених обставини визначити правовідносини, що склались між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ст. 215 ЦПК України).

Відповідно до встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Водночас, як роз'яснив Верховний Суд України, відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини.

Підсумовуючи викладене, формулювання у рішенні суду предмету позовних вимог не відповідно до тексту позовної заяви, а виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та підстав заявленої вимоги, не буде порушувати встановленого ст. 11 ЦПК принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Згідно вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

В даній справі квартира належить позивачці на праві приватної власності і, відповідно, застосуванню підлягають положення ст. 405 ЦК України, яка регулює право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, за місцем реєстрації відповідач не проживає більше ніж один рік, доказів наявності поважності причин у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В порядку ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила що вона є головою правління ОСББ в будинку за адресою : АДРЕСА_1, та те що відповідача ОСОБА_5 за місцем реєстрації не бачила останні 10 років.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що коли приходила до позивача у справі жодниго разу не бачила відповідача у спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила що вона є сусідкою, та відповідача за місцем реєстрації бачила дуже давно, а також ставила свій підпис у акті про непроживання відповідача у спірній квартирі.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень ї прав, в даному випадку у спосіб визначений чинним законодавством шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі позивачки понад один рік, що не встановлено наявність домовленості між ним і позивачем, що вказаним порушуються права позивачки як власника, то наявні підстави для визнання відповідача ОСОБА_4 са Володимировича таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 на підставі ст. 405 ЦК України.

Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби.

Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

До участі у справі у якості третьої особи залучений Дарницький районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у місті Києві.

Щодо зобов'язання вчинити певні дії особи, яка не мала статус відповідача у справі, оскільки зобов'язання вчинити певні дії третіх осіб, процесуальним законодавством не передбачено.

Виходячи зі змісту ст. 30,35,36,118 ЦПК України, а також загальних засад цивільного судочинства, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору не можуть бути зобов'язанні до вчинення певних дій.

Положення третьої особи у цивільному процесі визначено ст.ст. 34,35 ЦПК України і суттєво відрізняється від правового положення сторін у процесі, зокрема відповідача.

Про те, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду по справі про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є безпосередньою підставою для зняття з реєстраційного обліку особи.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України. ст. ст. 150, 158 Житлового кодексу України, ст. ст. 29, 316, 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 14, 30, 34. 35, 38, 58, 60, 88, 209, 212 - 218, 294 ЦПК України, ст. ст. 3, 6, 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні ", Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04. 1985 року " Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами " Жи тлового кодексу України " , суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дарницького району в м. Києві, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням , задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого у АДРЕСА_1 таким , що втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 12 березня 2015 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК