АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/791/252/15р. Головуючий в 1 інстанції :
Категорія 41 Доповідач : Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року лютого місяця 19 дня колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Бездрабко В.О.

Суддів : Приходько Л.А.

Борка А.Л.

при секретарі : Сидоренко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 28 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на утримання квартири,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на утримання квартири.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

З 2007 року ОСОБА_4 відмовляється оплачувати витрати, пов'язані зі сплатою комунальних послуг та ремонтом квартири. За період з липня 2011 року по серпень 2014року нею сплачено 12581,01грн., пов'язаних з утриманням квартири.

На підставі ст.360 ЦК України позивач просила стягнути на її користь з відповідача половину понесених нею витрат у розмірі 6290грн., вирішити питання про розподіл судових витрат у справі.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 28 листопада 2014 року позов задоволений частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування понесених витрат по оплаті комунальних послуг та ремонтних робіт на утримання квартири у розмірі 2597,80грн. та 100,36грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1236,00грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 28 листопада 2014року виправлено арифметичні помилки, допущені у резолютивній частині судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_4, в поданій ним апеляційній скарзі, також просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Зокрема зазначив, що у квартирі є зареєстрованими та проживають їх повнолітні діти, які також повинні нести витрати по утриманню житла.

Заслухавши доповідача, сторони та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 1988року по 15 жовтня 2013року. Сторонам на праві спільної часткової власності належить по ? частині квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню з відповідача на користь позивачки, яка самостійно оплатила вартість комунальних послуг по утриманню житла та проведенню необхідних ремонтних робіт в квартирі, підлягає половина понесених нею витрат, які сплачено позивачем після розірвання шлюбу з відповідачем.

Проте, повністю погодитися з рішенням суду не можна.

На думку колегії суддів, суд правомірно визначив час, з якого підлягають стягненню з ОСОБА_4 витрати на утримання нерухомого майна, а саме з моменту розірвання сторонами шлюбу, оскільки в ході розгляду справи позивач не довела належними та допустимими доказами, що сплачені нею кошти по утриманню житла та проведенню ремонтних робіт, за час її перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, були її особистими коштами.

Посилання позивачки на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 25 листопада 2011року, як на підтвердження встановленого факту ведення ОСОБА_4 окремого від сім'ї господарства, є неприйнятними, оскільки цим рішенням врегульовані правовідносини щодо утримання неповнолітнього сина сторін та вирішено питання про збільшення розміру стягнутих аліментів (а.с.128-131).

Зібранні у справі докази свідчать, що ОСОБА_4, як учасник бойових дій, разом з членами сім'ї має 75% пільгу по оплаті комунальних послуг.

Встановлено, що позивачка за час перебування у шлюбі з відповідачем та до теперішнього часу користується пільгою по оплаті комунальних послуг, як дружина учасника бойових дій, незважаючи на розірвання шлюбу між сторонами 15.10.2013року.

Відповідно до ч.3 ст.156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно ст.1, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є фізична особа, яка отримує житлово-комунальні послуги. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав і інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Ухвалюючи у справі рішення, поза увагою суду залишилася та обставина, що у квартирі, належній сторонам, також проживають та є зареєстрованими їх діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, які є споживачами наданих житлово-комунальних послуг та повинні оплачувати їх вартість разом з власниками житла.

Згідно рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 04 жовтня 2013 року, до набрання ОСОБА_6 повноліття, місце його проживання було визначено з матір'ю ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що до липня 2014року ОСОБА_6 також надавалася пільга по оплаті житлово-комунальних послуг, як члену сім'ї відповідача.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, в рахунок відшкодування понесених нею витрат по оплаті комунальних послуг та ремонтних робіт на утримання квартири, за період з 15 жовтня 2013року, підлягає сума 1298,90грн. (5195,61грн. : 4), у зв'язку з чим рішення суду в порядку ст.309 ЦПК України слід змінити, зменшивши суму стягнення.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ухвалюючи рішення в частині розподілу судових витрат між сторонами та стягнення на користь відповідача витрат на правову допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано вирахував їх розмір, з дотримання положень ст.84 ЦПК, на підставі договору про надання юридичної допомоги, з урахуванням квитанції про оплату ОСОБА_4 цих витрат та перевіреного судом розрахунку (а.с.39,40,54,55), з приводу чого доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в цій частині підлягають відхиленню.

Керуючись ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 28 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування понесених витрат по оплаті комунальних послуг та ремонтних робіт на утримання квартири у розмірі 2597,80грн., змінити, зменшивши суму, що підлягає стягненню до 1298,90грн.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :