Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М. ,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: відповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулось в суд з даним позовом до ОСОБА_1, який обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.11.2005 року відповідач отримав кредит в сумі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Однак, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав умови договору, у зв'язку з чим станом на 30.04.2014 року у нього виникла заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 13856,25 грн., яку позивач просив стягнути на його користь, а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк», покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_1

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, так як суд зробив його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.11.2005 року між ЗАТ (ПАТ) КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н про надання кредиту на суму 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.13-19).

Проте, відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання щодо погашення кредиту не виконав і станом на 30.04.2014 року загальна сума боргу за кредитним договором згідно розрахунку заборгованості, наданого банком (а.с.6-12), становить 13856 грн. 25 коп., в тому числі: 6461,18 грн. - заборгованість за кредитом; 6259,06 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; штрафи: 500 грн. (фіксована частина); 636,01 грн. (процентна складова), і відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, які разом з Заявою, Правилами користування платіжною карткою складають договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві (а.с.13).

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом дванадцяти місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк.

Пункти 6.5. та 6.6. Умов та правил надання банківських послуг визначають, що клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за користування ним, по перевитратах платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах передбачених договором. В випадку невиконання зобов'язань по договору клієнт зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню.

Згідно п. 6.9. Умов та правил надання банківських послуг в випадку виникнення заборгованості по картковому рахунку клієнт зобов'язується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

Пункт 5.2. Умов та правил надання банківських послуг визначає, що у випадку порушення держателем умов цього договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань вцілому чи у визначеній банком частині.

Розділом 2 Умов та правил надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань держателя, які щомісячно належать до сплати держателем протягом строку дії картки. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі.

Відповідно до п. 5.3. Правил користування платіжною картою строк і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем визначений в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості по кредиту.

За умовами Заяви та п. 4.1. Правил користування платіжною картою, погашення заборгованості по кредиту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт. Пунктом 5.6 цих Правил (а. с. 19) передбачено, що власник кредитної карти доручає банку списувати з будь-якого його рахунку, відкритого в банку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Згідно наданої апеляційному суду виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 24.11.2005 року по 30.04.2014 року востаннє з кредитної карти відповідача зняті кредитні кошти в сумі 235 грн. 9 травня 2012 року, а останнє надходження коштів позичальника на погашення кредиту в розмірі 433,49 грн. та 07 грн. 24 коп. було проведено, відповідно, 8 і 26 червня 2012 року (а.с.51 зворот).

Як зазначалося вище, сторони встановили (п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг) як строк дії договору - 12 місяців з моменту його підписання та порядок його пролонгації, крім того сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань - внесення щомісячних обов'язкових платежів.

Відповідно до визначеного в Заяві порядку проведення повернення кредитних коштів, таке повернення може здійснюватись шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт.

Як вбачається із згаданої виписки по картковому рахунку, після 17 березня 2009 року, коли, як зазначає в своєму рішенні місцевий суд, і стверджує відповідач, він востаннє особисто вносив кошти на поповнення карткового рахунку з метою часткового погашення кредитної заборгованості, кошти щомісячно включно до червня 2012 року надходили на картковий рахунок на погашення кредитної заборгованості.

В даному випадку не має правового значення особисто чи шляхом списання з іншого рахунку відповідача вносились кошти на погашення його кредитної заборгованості, оскільки такий порядок розрахунків між сторонами обумовлений пунктом 5.6. розділу 2 згаданих Умов і правил надання банківський послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору (а.с.14-19).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. ч. 1, З ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вважаючи, що підстави для задоволення позову відсутні, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що банком пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості з позичальника.

Однак, з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується, оскільки заборгованість у відповідача виникла значно раніше і строк позовної давності постійно переривався, оскільки відповідачем періодично погашався кредит в межах трирічного строку і остання проплата датується 26.06.2012 року. З цього випливає, що трирічний строк позовної давності за вимогами банку щодо погашення заборгованості за тілом кредиту і відсотками почав свій перебіг з наступного дня після вказаної дати і до звернення позивача в суд з розглядуваним позовом (25 червня 2014 року) не закінчився.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийшов до неправильного висновку про застосовування строку позовної давності, який банком не було пропущено, а тому позовні вимоги банку про стягнення боргу є підставними і підлягають до частково задоволення. З відповідача на користь банку, відповідно до наданого банком розрахунку кредитної заборгованості, підлягає до стягнення заборгованість на загальну суму 12720 грн. 24 коп., в тому числі: 6461,18 грн. - заборгованість за кредитом; 6259,06 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога банку про стягнення на його користь з відповідача штрафів: 500 грн. (фіксована частина); 636,01 грн. (процентна складова), з таких підстав.

Пунктом 8.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Для окремих видів вимог, як у даному випадку стягнення штрафу, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Згаданим пунктом Умов та правил надання банківських послуг передбачений одноразовий штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, який міг бути стягнений судом у разі звернення банку до суду із цією вимогою в межах однорічного строку, виходячи з дати виникнення заборгованості у відповідача - 26.06.2012 року, тобто до 26.06.2013 року. А оскільки банк звернувся з цією вимогою до суду лише 25.06.2014 року, тобто після спливу одного року, тому він пропустив без поважних причин строк, який застосовується до вимог про стягнення штрафу, у зв'язку з чим у стягненні зазначених сум штрафу слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України на користь банку з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., сплачений при поданні позовної заяви.

Таким чином, дане рішення суду першої інстанції, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, підлягає відповідно до положень ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12720 (дванадцять тисяч сімсот двадцять) грн. 24 коп., в тому числі: 6461 грн. 18 коп. за тілом кредиту, 6259 грн. 06 коп. за відсотками, та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: