У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Вінницька міська рада про поділ будинку, припинення права спільної власності, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа: Вінницька міська рада про визначення часток у праві спільної часткової власності, поділ будинку в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та, відповідно до ст.ст. 358, 364, 367 ЦК України та додатку №1 варіанту №1 висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №162 від 26 березня 2015 року, просила виділити її частку будинковолодіння, яка складається з приміщень: кухні 2-1 площею 7,8кв.м., кімнати 2-2 площею 11,9 кв.м., кімнати 2-3 площею 14,6кв.м., кімнати 1-3 площею 11,4кв.м., а також прибудову а-1, сарай Б, погріб п/Б, навіс И, убиральню К, 1/2 частку огорожі №1, огорожу №3, криницю №4. Стягнути з ОСОБА_6 на її користь 53249,5 грн компенсації за відхилення від ідеальної частки. Припинити право спільної часткової власності на будинок.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником Ѕ частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 Відповідач ОСОБА_6 також є власником Ѕ частки цього будинковолодіння. Між ними фактично склався порядок користування приміщеннями в будинку, разом з тим приміщення, якими вона користується, не відповідають Ѕ частці, у зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.358,364,367 ЦК України, позивач звернулася до суду з позовом про виділення належної їй частки із спільної власності в натурі.

Крім того, оскільки земля перебуває в спільному користуванні на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №549 від 29 липня 1971 року, відповідно до ст.ст. 89, 120 ЗК України, просила встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0594 га по АДРЕСА_1 відповідно до додатку №2 варіанту №1 висновку експертизи № 162 від 26 березня 2015 року.

У квітні 2014 року ОСОБА_6 подала зустрічний позов, в якому, відповідно до ст.ст. 357, 367 ЦК України та на підставі висновку №122 судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 20 жовтня 2014 року, що зображений в додатку №1, просила визначити частки у спільнійчастковій власності, виходячи з вартості часток, а саме: визначити, що частка ОСОБА_6 становить 64/100 або 16/25 часток, а частка ОСОБА_5 становить 36/100 або 9/25, а також поділити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами відповідно до визначених часток та виділити у натурі приміщення на підставі вказаного висновку експертизи.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_6 є власником Ѕ частки будинковолодіння АДРЕСА_1. Між нею та ОСОБА_5 фактично склався порядок користування будинком, відповідно до якого вона користується кімнатою 1-1 площею 14,4 кв.м., кімнатою 1-2 площею 17,8 кв.м., кімнатою 1-3 площею 11,4 кв.м. кухнею 1-4 площею 9,0 кв.м., кухнею 1-5 площею 12,5 кв.м., верандою II площею 7,7 кв.м. та господарськими будівлями сараєм «В», погребом «п/В», літньою кухнею «Г», убиральнею «Д», частиною огорожі 1, воротами № 2, криницею № 5. Такий порядок існував ще між попередніми співвласниками, оскільки згідно рішення народного суду Вінницького району Вінницької області від 29 вересня 1966 року спірний будинок був поділений між подружжям ОСОБА_7 і ОСОБА_8, кожному були виділені конкретні приміщення і господарські будівлі. З того ж часу існує порядок користування земельною ділянкою. Відповідно до інвентаризаційних даних станом на 7 травня 1968 року за ОСОБА_8 зареєстровано 11/25 часток житлового будинку і господарських будівель, а за ОСОБА_7 - 14/25 часток. Разом з тим, 28 січня 1969 року Вінницьким міським житловим управлінням ОСОБА_7 було видано свідоцтво №3258 про право власності на Ѕ частку будівель. Протягом життя ОСОБА_7 за свої кошти і за згодою іншого співвласника здійснювала прибудови, які прийняті в експлуатацію, таким чином її частка у праві спільної власності збільшилась. ОСОБА_7 подарувала свою частку ОСОБА_9, але порядок користування приміщеннями і ділянкою залишався незмінним. У зв'язку із чим, ОСОБА_6 просила визначити частки у спільнійчастковій власності, виходячи з вартості часток.

Оскільки ОСОБА_5 не погоджується на встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до фактичного порядку, який склався між сторонами і фактично існує протягом тривалого часу, просила встановити порядок користування ділянкою відповідно до часток у праві власності на будинок та відповідно до варіанту №2 додатку №3 висновку експертизи №122 від 20 жовтня 2014 року, виділивши ОСОБА_6 в користування ділянку площею 0,0380 га, а ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 0,0214 га.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визначено частку ОСОБА_5 у праві спільної часткової власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 у розмірі 36/100 або 9/25 часток. Визначено частку ОСОБА_6 у праві спільної часткової власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 у розмірі 64/100 або 16/25 часток. Поділено житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 відповідно до додатку № 1 висновку № 122 судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 20 жовтня 2014 року та визнано право власності за: ОСОБА_5 на приміщення в будинку «А», прибудові «а1»: кухню 2-1 площею 7,8 кв. м, кімнату 2-2 площею 11,9 кв. м, кімнату 2-3 площею 14,6 кв. м, загальною площею 34,3 кв. м та господарські будівлі: сарай «Б», погріб «п/Б», убиральню «К», навіс «И», Ѕ частину огорожі № 1, огорожу № 3, криницю № 4, що складає 36/100 або 9/25 часток; ОСОБА_6 на приміщення в будинку «А», прибудові «А1»: кімнату 1-1 площею 14,4 кв. м, кімнату 1-2 площею 17,8 кв. м, кімнату 1-3 площею 11,4 кв. м, кухню 1-4 площею 9,0 кв. м, веранду «а2» площею 7,7 кв. м, загальною площею 72,8 кв. м та господарські будівлі сарай «В», погріб «п/В», літню кухню «Г», убиральню «Д», Ѕ частину огорожі № 1, ворота № 2, криницю № 5, що складає 64/100 або 16/25 часток. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на будинковолодіння АДРЕСА_1. Встановлено порядок користування земельною ділянкою, площею 0,0594 га між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до варіанту № 3 додатку № 4 висновку № 122 судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 20 жовтня 2014 року, згідно якого ОСОБА_5 користується земельною ділянкою, площею 0,0244 га, позначеною на плані блакитним кольором, а ОСОБА_6 користується земельною ділянкою, площею 0,0350 га позначеною на плані жовтим кольором. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_5, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову у повному обстязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи первісний та зустрічний позови виходив з того, що оскільки частки учасників часткової власності ОСОБА_7 (а тепер - ОСОБА_7) та ОСОБА_8 (згодом - ОСОБА_8, а тепер - ОСОБА_8.) фактично не були рівними з 1966 року і співвласники своїм коштом та за згодою здійснили поліпшення свого майна, то є підстави для визначення часток у спільній частковій власності на будинок та господарські будівлі і споруди, виходячи з вартості часток, якими фактично користуються сторони. З огляду, на норми закону, інтереси позивача і відповідача, тривалість часу, протягом якого сторони користуються кожен своїм майном, суд визнав необхідним визначити вищевказані частки сторін у праві спільної часткової власності і поділити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно до додатку №1 висновку експертизи №122 від 20.10.2010 року, визнавши право власності на вказані приміщення і будівлі за кожним співвласником, та припинити право спільної часткової власності на підставі ст.ст. 361, 364 ЦК України. Встановлюючи порядок користування спірною земельною ділянкою між сторонами відповідно до фактичного порядку користування (варіант №3 додатку №4 висновку №122 судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» від 20 жовтня 2014 року), суд взяв до уваги вимоги ст.ст. 89, 120 ЗК України, а також те, що згідно даного варіанту найбільш враховано інтереси обох сторін, зокрема: розташування належних їм частин житлового будинку та господарських будівель і споруд, можливість нормального користування будинком і здійснення за ним догляду, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я, тощо.

Апеляційний суд погодився з такими висновками місцевого суду та вважав ухвалене ним рішення законним і обґрунтованим.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони у справі є співвласниками будинковолодіння по АДРЕСА_1 і кожній з них належить по Ѕ ідеальній частці вказаного будинку з відповідною часткою господарських будівель, зокрема: ОСОБА_5 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1 червня 2012 року, а ОСОБА_6 - на підставі договору дарування від 13 грудня 2004 року. В користуванні сторін, як співвласників цього будинковолодіння, перебуває земельна ділянка, площею 0,0594 га, яка була виділена на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради №549 від 29 липня 1971 року.

Згідно технічного паспорту та інвентаризаційної справи, співвласниками даного будинковолодіння по Ѕ частці є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, самочинно збудованою є прибудова «аЗ», яка, відповідно, в поділ не включена.

ОСОБА_11 користується приміщеннями в будинку «А», прибудові «al», загальною площею 34,3 кв.м, а саме: кухнею 2-1 площею 7,8 кв.м., кімнатою 2-2 площею 11,9 кв.м., кімнатою 2-3 площею 14,6 кв.м, та господарськими будівлями: сараєм «Б», погребом «п/Б», убиральнею «К», навісом «И», Ѕ частиною огорожі №1, огорожею №3, криницею №4.

ОСОБА_6 користується приміщеннями в будинку «А», прибудові «А1», загальною площею 72,8 кв.м., а саме: кімнатою 1-1 площею 14,4 кв.м., кімнатою 1-2 площею 17,8 кв.м., кімнатою 1-3 площею 11,4 кв.м., кухнею 1-4 площею 9,0 кв.м., верандою «а2» площею 7,7 кв.м., та господарськими будівлями: сараєм «В», погребом «п/В», літньою кухнею «Г», убиральнею «Д», 1/2 частиною огорожі №1, воротами №2, криницею №5.

Спільна часткова власність на даний будинок виникла у 1966 році в результаті поділу будинку між його співвласниками - подружжям ОСОБА_12 та ОСОБА_7

Відповідно до рішення народного суду Вінницького району від 29 вересня 1966 року ОСОБА_7 були виділені кімнати в будинку 1-1, 1-3, 100% веранди, 50% сараю «б», а ОСОБА_8 кімнати 1-4, 1-5, 50% сараю «б», 100% погреба «п/Б».

25 квітня 1968 року Вінницьким міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено розрахунок часток, згідно якого ОСОБА_8 належить 11/25 часток (приміщення 1-5, 1-6, 50% сараю «Б», погреб «п/Б»), ОСОБА_7 належить 14/25 часток (приміщення 1-2, 1-3, 1-4, сіни «а», 50% сараю «Б», погреб «п», вбиральня «У») будинковолодіння по АДРЕСА_1

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи, ОСОБА_7 - 28 січня 1969 року, а ОСОБА_8 - 11 березня 1969 року були видані свідоцтва про право власності на Ѕ частку будинку кожному.

27 травня 1969 року ОСОБА_8 продав Ѕ ідеальну частку будинку з відповідною часткою господарських будівель ОСОБА_13, в користування якої фактично відійшли приміщення, якими користувався ОСОБА_8

ОСОБА_13 30 серпня 1973 року добудувала веранду («al»), яка прийнята в експлуатацію, а ОСОБА_7 6 грудня 1985 року добудувала веранду, площею 7,7 кв.м., кухню 9,0 кв.м., житлову кімнату 14,4 кв.м., літню кухню «Г», сарай «В», вбиральню «Д», які прийняті в експлуатацію.

Відповідно до експлікації внутрішніх площ станом на 15 листопада 1985 року приміщення будинку поділені на квартири, до квартири №1 (ОСОБА_7) увійшли приміщення: 1-1 кімната - 14,4 кв.м., 1-2 кімната -17,8 кв.м., 1-3 кімната -11,4 кв.м., 1-4 кухня - 9,0 кв.м, II веранда, а до квартири №2 (ОСОБА_13.) увійшли приміщення: 2-1 кухня - 11,9 кв.м., 2-1 кімната - 14,6 кв.м., І веранда - 7,8 кв.м.

25 грудня 1990 року ОСОБА_10 здійснила будівництво сараю «Ж», вбиральні «З», навісу «И» і ці будівлі прийняті в експлуатацію.

Частки співвласників спірного будинковолодіння перераховані не були, але порядок користування будинком фактично був встановлений ще між співвласниками ОСОБА_10 та ОСОБА_7, який існує і на сьогоднішній день між співвласниками ОСОБА_11 та ОСОБА_6

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі №6-12цс13, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Разом з тим, переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, посилаючись на те, що 25 квітня 1968 року Вінницьким міжміським бюро технічної інвентаризації було проведено розрахунок часток, згідно якого ОСОБА_8 належить 11/25 часток, ОСОБА_7 належить 14/25 часток, вищевказаного не врахував та не перевірив чи не був встановлений у такий спосіб порядок користування між співвласниками спірним домоволодінням відповідно до рішення народного суду Вінницького району від 29 вересня 1966 року, не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були видані свідоцтва про право власності на Ѕ частину спірного будинку кожному, сторони у справі є власниками по Ѕ частини домоволодіння на підставі правовстановлюючих документів. Свої висновки щодо законності рішення суду першої інстанції в частині відступу від ідеальних часток (по Ѕ часток) у праві спільної часткової власності та їх визначення в інших розмірах належним чином не мотивував.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

Суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вказане вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 червня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська