Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Старокостянтинівської міської ради про визнання не чинним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання не чинним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 1992 року по 2015 рік позивач працював на посаді директора комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик». З 2006 року по 2010 рік між ним та Старокостянтинівською міською радою щорічно укладався контракт терміном на 1 рік про призначення його на вказану посаду. У 2010 році контракт було укладено терміном на 5 років. 26 лютого 2015 року розпорядженням голови м. Старокостянтинова № 11/2015 - рк «Про звільнення ОСОБА_4» відповідно до п. 2 ст. 36, ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» його звільнено з посади директора комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» з 26 лютого 2015 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Позивач вважає, що вказане розпорядження міського голови є протиправним і таким, що не відповідає вимогам Конституції України та Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати не чинним розпорядження міського голови м. Старокостянтинова № 11/2015 - рк від 26 лютого 2015 року «Про звільнення ОСОБА_4», поновити його на посаді директора комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» з 26 лютого 2015 року, стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працював на посаді директора комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» з 27 лютого 2006 року на підставі контракту, укладеного між ним та Старокостянтинівською міською радою, який в подальшому переукладався.

26 лютого 2010 року було укладено черговий контракт терміном дії до 26 лютого 2015 року.

Розпорядженням міського голови за №11/2015-рк від 26 лютого 2015 року ОСОБА_4 було звільнено з посади директора Старокостянтинівського міського комунального підприємства по експлуатації теплового господарства «Тепловик» у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути припинено у зв'язку із закінченням його строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій, дійшли правильного висновку про те, що звільнення ОСОБА_4 із займаної посади відбулось у зв'язку із закінченням дії контракту від 26 лютого 2010 року, який на новий термін продовжено не було, а тому обґрунтовано відмовили в задоволенні позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук