Справа № 144/1282/14-ц Провадження № 22-ц/772/450/2015Головуючий в суді першої інстанції Задорожна Л. І.
Категорія 41Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Шемети Т.М.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника відповідача, вона ж відповідачка, головного редактора комунального підприємства «Редакція районної газети та радіомовлення «Вісті Тепличчини» ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_2., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляцій-ного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4 до

комунального підприємства «Редакція районної газети та радіомовлен-

ня «Вісті Тепличчини», ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про захист честі, гідно-

сті, ділової репутації, спростування інформації, відшкодування мораль-

ної шкоди,

за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішен-ня Теплицького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

15 жовтня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися в Теп-лицький районний суд Вінницької області з позовом до комунального підпри-ємства «Редакція районної газети та радіомовлення «Вісті Тепличчини», ОСОБА_1., ОСОБА_5, ОСОБА_2. про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування інформації, відшкодування моральної шкоди, мотиву-ючи свої вимоги наступним. У НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 газети «Вісті Теп-личчини», тиражем 2216 примірників, було розміщено статтю автора ОСОБА_1. «ІНФОРМАЦІЯ_2», де подана, на думку позивачів, недо-стовірна інформація, що порочить їх честь, гідність, ділову репутацію, завдає моральної шкоди: «Суть конфлікту полягає в тому, що в зв'язку зі зменшенням кількості дітей законодавство зобов'язує директора об'єднати два класи, за чим слідує перерозподіл обов'язків між двома вчителями ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Саме ця складова найбільше зіткнула лобами всіх учасників про-тистояння», «За словами директора школи ОСОБА_2, його змусили взяти її на роботу колишній начальник відділу освіти РДА ОСОБА_9 та інс-пектор відділу, вона ж - рідна тітка вчительки, ОСОБА_10. Замовив своє слово і депутат обласної ради ОСОБА_11. Він визнає, що свідомо йшов на порушення, беручи на учительську роботу людину, що на той час не мала пе-дагогічної освіти», «Певно, нерви у ОСОБА_11, дійсно, почали здавати, оскільки, аж занадто поспішаючи покинути стіни учительської після не зовсім зручних для нього запитань, його пропозиція завершити зустріч вико-нанням Державного Гімну України звучала уже, як наказ чи ультиматум. Це бу-ло справді зайвим, оскільки чи не кожен із присутніх є не меншим патріотом своєї держави, ніж шановний депутат. Гімн проспівали, ОСОБА_11 залишив зібрання так і не вислухавши іншу сторону батьківської громадськості. А вони, до речі, як запевнили, теж складали певну когорту його виборців. На жаль, цей виключно трудовий конфлікт аж тхне з'ясуванням особистих стосунків владних людей чи тих, хто тієї влади прагне».

У газеті «Вісті Тепличчини» НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3, що вийшла тира-жем 2216 примірників, розміщено статтю «ІНФОРМАЦІЯ_4» автора ОСОБА_5, де теж, на думку позивачів, розмішена недостовірна інформація, що порочить їх честь, гідність, ділову репутацію: «Інтелігентно і толерантно, не стаючи на бік жодної зі сторін, редактор ОСОБА_1 висвітлила конфлікт ОСОБА_3 з трудовим колективом Теплицької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2. Я не буду вдаватися в подробиці методів боротьби протилежної сторони «за місце під сонцем», але хочу розказати правду, щоб тепличани знали «ціну питання»; «Хоча тільки лінивий в Теплику не сміявся, що в другій школі вчителька без диплома»; «Як визнав на зборах трудового колективу, що відбулися 19 серпня, директор школи ОСОБА_2., він дійсно під тиском колишнього на-чальника відділу освіти ОСОБА_9, інспектора ОСОБА_10 та де-путата обласної ради ОСОБА_11 взяв ОСОБА_3 на посаду вихо-вателя групи продовженого дня»; «А найстрашніше те, що вчительство району все знало і мовчало. І, на жаль, у цих педагогів не знайшлося, як у ОСОБА_3, ніякого депутата, щоб захистив їх. Ось така сумна правда нашого життя»; «А тепер про те, що батьки 2-Б «будуть бити у всі дзвони» ( як сказано у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» ), щоб повернути своїм дітям улюбленого класо-вода. Спасибі вам, шановні, що «забили у ці дзвони», і весь район, а скоро і вся Україна знатимуть про корупційну схему призначення на посаду вчителя люди-ни, яка мала зовсім іншу, далеку від освіти професію. ( А якими методами здій-снювався набір до 2-Б класу ви знаєте краще за мене )»; «Шановному ж депу-тату ОСОБА_11. хочу порадити більш ефективно захищати всіх дітей, а не тільки 2-Б класу. Ну, наприклад, відновити дорогу по вулиці, на якій сам живе. Там калюжі такої глибини, що батьки бояться пускати дітей до школи по тому шляху, щоб не сталося біди. І тоді ОСОБА_11 ввійде в маленьку історію Теплика, як щедрий меценат, яким він, до речі, і був до цієї історії»; «Ця організація ніколи не дозволить недалеким у своєму розвитку керівникам, що різними шляхами приходять до влади, а потім намагаються створити навко-ло себе сіре середовище на зразок самих себе, принижувати ВЧИТЕЛЯ - сіяча доброго, мудрого, вічного»; «Цей відкритий лист до редакції газети я написала ще й у відповідь тим людям, які підло вдаються до анонімок про мене. Я від-крито висловлюю свою думку і не ховаюсь за якесь видумане прізвище».

Вказана у витягах із статей інформація, як зазначають позивачі, є недосто-вірною, підлягає спростуванню та свідчить, за твердженням позивачів, про по-рушення їхніх немайнових прав на повагу до честі та гідності, недоторканність ділової репутації. Спростування має відбутися у спосіб, в який вона була поши-рена, тобто шляхом повідомлення про ухвалене у цій справі рішення, включа-ючи публікацію його повного тексту у наступному номері після набрання ним законної сили. ОСОБА_5 має здійснити спростування інформації шляхом роз-міщення статті в газеті «Вісті Тепличчини», ОСОБА_2. - шляхом виступу на зборах вчительського та батьківського колективу протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили.

Принизивши честь, гідність та ділову репутацію позивачів шляхом оцінки їхньої поведінки й особистості у формі, що суперечить загальноприйнятим нор-мам моралі та формам спілкування між людьми, поширивши недостовірну ін-формацію в Теплицькому районі, відповідачі завдали ОСОБА_3 та ОСОБА_11. моральну шкоду, яка полягає у перенесенні кожним нервового стресу, сильних моральних страждань, погіршенні сну та самопочуття, пору-шенні нормального ходу життя, втраті нормальних життєвих зв'язків, докла-данні додаткових зусиль для організації свого життя та життя родин. Завдана моральна шкода оцінена позивачами у 50 тисяч гривень, яку вони просили стяг-нути на свою користь солідарно з відповідачів у справі ( а. с. 3-16 ).

02 грудня 2014 року представником позивачів подана суду заява про збіль-шення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з 50 тисяч гривень до 100 тисяч гривень ( а. с. 111-113 ). В обгрунтування заяви зазначене поси-лання на продовження моральних страждань позивачів, які просять стягнути з КП «Редакція районної газити та радіомовлдення «Вісті Тепличчини» 12500,00 гривень, з ОСОБА_1. - 12500,00 гривень, ОСОБА_2. - 50 тисяч гривень, ОСОБА_5 - 25 тисяч гривень; на користь ОСОБА_3 - 75 тисяч гривень, на користь ОСОБА_11 - 25 тисяч гривень.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі ( а. с. 153, 164-168 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представ-ник позивачів ОСОБА_6 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт посилається на ухвалення оскаржуваного рішення за неповного з'ясування судом, недоведеності обставин, що мають значення для справи; не-відповідність висновків суду обставинам справи; ухвалення рішення з пору-шенням норм матеріального та процесуального права ( а. с. 179-186 ).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу присутніх відповідачів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наяв-ні в ній докази, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного судо-вого рішення в межах доводів апеляційної скарги представника позивачів та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обста-винам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3, ОСОБА_11, суд першої інстан-ції керувався нормами статей 34 Конституції України, 10 Європейської конвен-ції про захист прав та основоположних свобод людини, 16, 197, 201, 229, 277 ЦК України, 30 Закону України «Про інформацію», 17 Закону України «Про ви-конання судових рішень та застосування практики Європейського суду», 65 За-кону України «Про телебачення і радіомовлення», 2 Закону України «Про дру-ковані засоби масової інформації ( пресу ) в Україні», врахував роз'яснення, ви-кладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної осо-би, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», та на підставі вста-новлених фактичних обставин, зазначених у рішенні, акцентував увагу на тому фактові, що ОСОБА_4 є публічною особою, депутатом Вінницької облас-ної ради і межа допустимої критики щодо нього є ширшою, ніж щодо приватної особи. Суд вірно зауважив, що у випадку, коли особа вважає, що оціночні су-дження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її честь, гідність чи ділову репутацію, інші особисті немайнові права, вона вправі ско-ристатися наданим їй чинним законодавством правом на відповідь, на власне тлумачення справи у тому засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної осо-би», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фак-тичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Таким чином, узгоджуючи дану норму з вимогами статей 10, 60 ЦПК України, обов'язок довести достовірність поширеної інформації покла-дається на відповідача.

В абзацах 5, 6 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дій-сності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ); негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законо-давства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад, порушення принципів мо-ралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, су-спільному чи політичному житті тощо ) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» з наступними змінами, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі поширенням відомостей, які не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію, судам слід мати на увазі, що у справах про спростування відомостей, пошире-них засобами масової інформації ( в пресі, по радіо і телебаченню ), як відпові-дачі до участі притягаються автор, орган засобу масової інформації, що їх по-ширив, а у передбачених законом випадках, і відповідна службова особа цього органу, які й несуть обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди відповідно до ступеня вини кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» у разі розгляду судом спору щодо завданої моральної ( немайнової ) шкоди між журналістом або засобом масової інформації як відповідачем та політичною партією, вибор-чим блоком, посадовою особою ( посадовими особами ) як позивачем суд впра-ві призначити компенсацію моральної ( немайнової ) шкоди лише за наявності умислу журналіста чи службових осіб засобу масової інформації. Суд враховує наслідки використання позивачем можливостей позасудового, зокрема досудо-вого, спростування неправдивих відомостей, відстоювання його честі і гідності, ділової репутації та врегулювання спору в цілому. З урахуванням зазначених обставин суд вправі відмовити у відшкодуванні моральної шкоди. Умислом журналіста та/або службової особи засобу масової інформації є таке їх/її став-лення до поширення інформації, коли журналіст та/або службова особа засобу масової інформації усвідомлювали недостовірність інформації та передбачали її суспільно небезпечні наслідки.

Виконуючи норми статей 3, 10, 60, 61 ЦПК України, суд прийшов до ви-сновку про відсутність у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_2» та «ІНФОРМАЦІЯ_4» інформації стосовно позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яку можна було б оцінити як таку, котра принижує честь, гідність, ділову репу-тацію позивачів як громадян, ОСОБА_11 ще й як депутата, в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору дотримання законів, загальнови-знаних правил співжиття або принципів людської моралі. Позивачами не дове-дено, що поширена відповідачами інформація порушує їхні особисті немайнові права, та, що важливо, при цьому мав місце умисел автора статті, головного ре-дактора газети ОСОБА_1. саме на поширення неправдивої інформації.

Відмова у позові про відшкодування моральної шкоди є окремим наслідком відмови у позові про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування не-достостовірної інформації. Суд зазначив про недоведеність позивачами допу-щених, нібито, відповідачами неправомірних дій чи бездіяльності, що стали на-слідком завдання моральної шкоди, наявності причинного зв'язку між заподія-ною шкодою та протиправною поведінкою відповідачів та в чому полягає вина відповідачів. З цього приводу суд дав правильну юридичну оцінку доказам, що додані до матеріалів справи ОСОБА_3

По результатах вирішення по суті спору суд першої інстанції здійснив роз-поділ судових витрат у справі з дотриманням норм ст. 88 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що вони є правильними, вмотивованими та справедливими.

У своїй апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_6, наводячи тек-стове відтворення окремих положень чинного законодавства України, що сто-суються вирішуваного спору, посилається на доведення позивачами факту по-ширення інформації відповідачами в газеті «Вісті Тепличчини».

Цей факт ( поширення інформації ) ніким з учасників процесу не запере-чується. Однак недостовірність викладеної інформації свого підтвердження не знайшла, натомість відповідачі довели відповідність цієї інформації фактичним обставинам, що мали місце. Судом встановлено, що ОСОБА_3 почала працювати в школі № 2 смт. Теплик, Вінницької області вихователем групи продовженого дня у 2012 році, а диплом Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини отримала лише у червні 2014 року, тому твер-дження апелянта про невідповідність дійсності висловлювань відповідачів у своїх статтях щодо відсутності у ОСОБА_3 педагогічної освіти на мо-мент прийняття на роботу в школу не заслуговують на увагу. Стосовно обста-вин прийняття на роботу ОСОБА_3, які називав відповідач ОСОБА_2 як колишній директор школи, то, вимагаючи їх доведення певними до-казами, апелянт разом з тим, власну позицію теж довести реально не спро-можний. В цій частині спір об'єктивно зрозумілий як в частині неможливості його доведення, так і щодо спростування таких пояснень.

Також суд не погодився з тією позицією позивачки ОСОБА_3 та її представника, що інформація про освіту особи є конфіденційною, оскільки сто-сується приватного життя. Такий висновок суду є правильним, враховуючи від-несення до приватного життя громадян конкретно визначених його сторін. Освіта особи ніколи не була та не являється прихованою інформацією, зазна-чення про її наявність чи відсутність завжди вказується у відкритих доступу до-кументах, а інформація про відсутність освіти ніколи в суспільстві не свідчила про приниження честі та гідності особи.

Не помилився суд першої інстанції також з висновком щодо відсутності у статтях «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_4» поширеної не-правдивої інформації щодо позивача ОСОБА_11 Зокрема, поради виборців депутатові свідчать про активність пересічних громадян, такі дії заслуговують на заохочення, спонукають до виконання обов'язків народним обранцем в інте-ресах громади, людей, в даному випадку - односельчан.

Враховуючи норму ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової ін-формації ( пресу ) в Україні», згідно якої обов'язком журналіста є подача для публікації об'єктивної та достовірної інформації, для чого перед публікацією статті, відомості зазначені в ній, мали б бути перевірені відповідачем, з твер-дженнями апелянта, викладеними у скарзі на судове рішення, погодитися одно-значно неможливо.

За таких умов апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, до-води апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, не заперечують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні від 12 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_11 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголо-шення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спе-ціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: