печерський районний суд міста києва
Справа № 757/9704/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Мельник А. В.,

при секретарі - Якимчук Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-банк» про внесення змін до кредитного договору

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив внести зміни до пункту 2.1 Кредитного договору № 446-003/08Р від 27.08.2008 р. і викласти у наступній редакції: «Видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки у національній валюті з каси Банку».

В обґрунтування вимог позову зазначав, що 27.08.2008 року між ОСОБА_1 (далі - позивач) та АКБ «Правекс-банк» (далі - відповідач) було укладеного 27.08.2008 р. було укладено Кредитний договір №446-003/08Р, відповідно до п.1.1 якого банк надав позивачу кредит в національній валюті на загальну суму 108800 (сто вісім тисяч вісімсот) доларів США для споживчих цілей, і, з метою забезпечення викладених в кредитному договорі зобов'язань, 27.08.2008 року було укладено договір іпотеки №446-003/08Р, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 відповідно до якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

При укладенні Кредитного договору №446-003/08Р в текст договору відповідачем було внесено ряд положень, які є незрозумілими та нечіткими.

Разом з тим відповідачем не було надано позивачу роз'яснення стосовно змісту даних положень, що є грубим порушенням моїх прав як споживача послуг банку. Зокрема у пункті 2.1. Кредитного договору закріплено наступне: «Видача кредиту здійснюється шляхом видачі готівки з каси Банку».

Позивач вважає, що даний пункт у чинній редакції не відповідає дійсним умовам Кредитного договору, а тому має бути змінений.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору відповідач надав позивачу кредит на загальну суму 108800 (сто вісім тисяч вісімсот) доларів США у національній валюті для споживчих цілей.

Видача даної грошової суми була посвідчена заявою на видачу готівки №3 від 27.08.2008 р. у якій зазначено, що позивач отримано від відповідача кредитні кошти у розмірі 527212 (п'ятсот двадцять сім тисяч двісті дванадцять) гривень 16 копійок.

Таким чином між позивачем та відповідачем склалися взаємовідносини споживчого кредитування, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 23 ст. 1 даного Закону, споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні умови дійсності правочину. Відповідно до даної статті, зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1, ст. З Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Окрім того, відповідач, в порушення норм ч.2, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» фактично не надав позивачу письмового роз'яснення усіх умов та положень даного Кредитного договору.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011р. по справі №1-26/2011, визначено, що положення Закону України «Про захист прав споживачів», які стосуються питання споживчого кредитування, поширюються на правовідносини, що виникають як під час укладання, так і під час виконання договору споживчого кредитування.

Позивач вважаю, що внесення до тексту Кредитного договору положень, що можуть тлумачитися подвійно або є незрозумілими, як пункт 2.1. у своїй поточній редакції, є не тільки незаконним, а й несправедливим, таким, що обмежує права споживача, викликає істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У зв'язку з цим позивач вважає, що пункт 2.1. Кредитного договору у чинній редакції не відповідає нормам діючого законодавства, а також тим умовам і правовідносинам, що склалися між позивачем і відповідачем, які даний договір дійсно регулює.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позов з викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог до відповідача в повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.08.2008 р. між АКБ "Правекс-Банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №446-003/08Р від 27.08.2008 р., відповідно до якого Банк надав позивачу кредит в іноземній валюті на загальну суму 108800 доларів США для споживчих цілей, строком з 27.08.2008 р. по 27.08.2020 р. зі сплатою 12,49 % річних.

Відповідно до Заяви на видачу готівки №3 від 27.08.2008 р. позивачу з каси банку видано 108800 доларів США.

27.08.2008 р. позивачем укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1

У якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором 27.08.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір іпотеки № 446-003/08Р.

Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та можливих змін до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені) вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості Іпотекодавець передає в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1

Позивач посилається на положення п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно якого споживчий кредит є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, та про порушення норм ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» посилаючись на те, що Банк фактично не надав письмових роз'яснень усіх умов та положень даного кредитного договору.

Орієнтовні витрати при одержанні, обслуговуванні та погашенні кредиту та їх вартість перелічені в Додатку № 1 Кредитного договору, який є його невід'ємною частиною, а саме: одноразова комісія Банку при оформленні кредиту, плата за касове обслуговування при видачі кредиту, вартість довідок, базовий страховий платіж, умови кредитування, порядок нарахування відсотків та інше.

У пункті 10.7. вказаних договорів зазначено, що шляхом укладання та підписання цього договору Позичальник підтверджує те, що він письмово повідомлений про всі умови надання кредиту, а також про всі збори, тарифи, комісії чи інші елементи вартості кредиту передбачені статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Передбачений Законом України "Про захист прав споживачів" обов'язок перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту жодним чином не може створювати підстав для відповідальності банку за інформацію про розмір послуг третіх осіб, що використовуються при укладенні кредитного договору, тоді як зазначення в договорі конкретних розмірів вартості послуг може бути використане як підстава для відповідальності банку за визначення у кредитному договорі платежів на користь третіх осіб, якщо вони не відповідатимуть фактично понесеним. По деяких фінансових зобов'язаннях споживача банк може надати інформацію станом на дату укладення договору, оскільки вони законодавчо визначені, то розміри по інших платежах (страхові платежі, послуги нотаріуса, біржові збори та ін.) визначаються за домовленістю між споживачем та відповідною особою, що ці послуги надає, у зв'язку з чим банк позбавлений фактичної можливості вказати їх конкретний розмір.

У розділі 4 Кредитного договору прописаний графік погашення кредиту із зазначенням щомісячної дати та суми погашення.

Всі умови кредитного договору викладені в його змісті, зі змістом договору позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис.

Відповідно до ч. 1. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Укладений кредитний договір № 446-003/08Р від 27.08.2008 р. є двостороннім правочином і укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1-6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір № 446-003/08Р від 27.08.2008 р. був підписаний обома сторонами ОСОБА_1 та Банком, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Стаття 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватись від вступу у будь які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонами визначити умови такого договору.

Валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України відповідно до 1 ст. З Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року N 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Пункт 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачає, що індивідуальної ліцензії потребують в тому числі й операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Згідно листа НБУ від 29.05.2001 року № 28-313/2178 щодо здійснення резидентами операцій по одержанню або наданню кредитів у іноземній валюті: «на даний час вимоги чи будь-які обмеження відносно граничного розміру суми і термінів повернення кредитів в іноземній валюті, одержаних чи наданих резидентами України, діючим законодавством не встановлені, тому здійснення резидентами операцій по одержанню чи наданню кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.».

03.12.2001 року Відповідачу були видані Національним банком України банківська ліцензія за номером 7 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл № 7-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до дозволу № 7-1 від 03.12.2001 року.

Згідно додатку до дозволу № 7-1 від 03.12.2001 року серед переліку операцій, які має право здійснювати АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», зазначені операції з валютними цінностями.

У зв'язку з тим, що діючим законодавством України на даний час не встановлені будь-які межі чи обмеження щодо граничного розміру суми і термінів повернення кредитів в іноземній валюті, одержаних чи наданих резидентами України, а також те, що Відповідач має банківську ліцензію та відповідний дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями, які видані Національним банком України, при наданні кредиту на суму 108800 доларів США за кредитним договором № 446-003/08Ф від 27.08.2008 р.

Підпис Позивача на кредитному договорі № 446-003/08Ф від 27.08.2008 р. підтверджує прийняття умов даного договору.

Згідно ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах.

При укладенні кредитного договору № 446-003/08Ф від 27.08.2008 р. Позивачу були відомі усі умови даного договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили Позивача прийняти ці умови на вкрай не вигідних для себе умовах.

Згідно ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Позивачем було підписано Додаток № 1 до кредитного договору №№ 446- 003/08Ф від 27.08.2008 р., згідно особливих умов якого валютні ризики під час виконання зобов'язань за Кредитним договором несе Позичальник. Підписавши даний документ Позивач усвідомлював та відповідно погодився з ризиками, пов'язаними з отриманням кредиту.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання є це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України, передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову з огляду на те, що підписавши кредитний договір № 446-003/08Р від 27.08.2008 позивач підтвердив прийняття умов даного договору та засвідчують його волю до настання відповідних правових наслідків, що полягають у виникненні певних прав та обов'язків між сторонами.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 212-215, ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-банк» про внесення змін до кредитного договору відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий