Справа № 166/1147/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Фазан О.З.
Провадження № 22-ц/773/23/15 Категорія: 48 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Мудренко Л.І.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду від 13 листопада 2014 року та додаткове рішення цього суду від 08 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ратнівського районного суду від 13.11.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Ратнівського районного суду від 08.01.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1583 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважаючи незаконним додаткове рішення суду із-за порушення норм процесуального права, позивач ОСОБА_1 просила його скасувати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід відхилити, а рішення Ратнівського районного суду від 13.11.2014 року та додаткове рішення цього суду від 08.01.2015 року залишити без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що позивач не надала доказів набуття під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 будь-якого майна, а тому прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Стягуючи додатковим рішенням суду з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 1583 грн. 40 коп. суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів щодо ціни позову, а тому сума судового збору, яку позивачу слід було сплатити при поданні позовної заяви майнового характеру, складала половину максимального розміру - 1827 грн. (3654:2 - половина вартості майна якого позивач хотіла поділити відповідно до позовних вимог), за вирахуванням сплаченої позивачем при зверненні до суду з даним позовом суми судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 25.05.1996 року, який розірвано 04.05.2010 року згідно із рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 20.04.2010 року.

Судом апеляційної інстанції з метою забезпечення доказів та встановлення обсягу спільно нажитого майна за час перебування сторін по справі у шлюбі, було надіслано відповідні запити до державних органів.

Як вбачається із відповіді відділу Держземагентства у Ратнівському районі Волинської області від 10.03.2015 року, на території району за відповідачем ОСОБА_2 відомості у вказаному відділі відсутні.

Згідно із відповіддю Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області від 11.03.2015 року № 101 рішення про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд у АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не приймалось і державний акт на його ім'я не видавався.

Відповідно до листа Ратнівської районної державної адміністрації Волинської області від 11.03.2015 року за ОСОБА_2 земельні ділянки на території району не зареєстровані.

З листа комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 16.03.2015 року вбачається, що інвентаризаційна справа на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, відсутня, технічна інвентаризація не проводилась.

Відповідач як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції заперечував, що вказаний будинок побудований за кошти подружжя, оскільки будувався за кошти його батьків. Позивачем дана обставина не спростована, доказів того що вказаний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя остання не надала.

Згідно відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Камінь-Каширський, Камінь-Каширського, Любешівського та Ратнівського районів підпорядкований УДАІ УМВС України у Волинській області від 19.03.2015 року, станом на 17.03.2015 року за ОСОБА_2 зареєстровано 31.01.2012 року автомобіль марки VOLKSWAGEN LT 35, кузов НОМЕР_1, д.н.з НОМЕР_2. Оскільки вказаний транспортний засіб зареєстровано за відповідачем 31.01.2012 року після розірвання шлюбу між сторонами, то відповідно до правил ст. 60 СК України це майно вважається особистою власністю відповідача і не є спільною сумісною власністю сторін, а тому не підлягає поділу між ними.

Як вбачається з інформаційних довідок реєстраційної служби Ратнівського районного управління юстиції від 27.03.2015 року у: Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; Реєстрі прав власності на нерухоме майно; Державному реєстрі іпотек відомості щодо ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Крім того, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 цієї статті визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна).

Згідно із п. 15 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду даної справи встановлено, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів набуття сторонами майна за час перебування їх у шлюбі, не здобуто таких доказів і судом апеляційної інстанції, виходячи з інформації державних органів, надісланої на виконання запитів апеляційного суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

Безпідставними є доводи позивача ОСОБА_1 щодо скасування додаткового рішення, яким з неї стягнуто в користь держави судовий збір в розмірі 1583 грн. 40 коп., оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 порушено питання про поділ значного за об'ємом і цінного за вартістю рухомого і нерухомого майна: автомобіля, житлового будинку і земельних ділянок без зазначення ціни позову, а тому суд першої інстанції з врахуванням заявлених нею вимог про поділ в рівних частинах спільного сумісного майна подружжя та з дотриманням положень ч. 2 ст. 80 ЦПК України правильно визначив суму, яку позивачу необхідно було сплатити при зверненні до суду з позовом у максимальному розмірі.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Ратнівського районного суду від 13.11.2014 року та додаткове рішення цього суду від 08.01.2015 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для їх зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ратнівського районного суду від 13 листопада 2014 року та додаткове рішення цього суду від 08 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: