Перемишлянський районний суд Львівської області
Справа № 449/162/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2015 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Савчака А.В.

секретаря - Подусівської Л.В.

за участю

позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м.Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа Боршівська сільська рада про припинення протиправної діяльності

В С Т А Н О В И В :

03.02.2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Просив суд зобов'язати відповідачку перенести відкрите гноєсховище з належної їй земельної ділянки в глибину даної земельної ділянки на відстань не менше 15 метрів від стіни житлового будинку позивача.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка порушує норми добросусідства. Зокрема відповідачка розмістила гноєсховище на відстані 6-ти метрів від будинку позивача, з якого проникає на подвір'я позивача неприємний запах; під час дощу на земельну ділянку позивача тече вода з гноєм; у літку до будинку позивача залітають мухи.

Позивач також стверджував, що у 2008 році відносно відповідачки Головним державним санітарним лікарем Перемишлянського району був винесений припис та зобов'язано відповідачку перенести гноєсховище на відстань 15-ти метрів від будинку позивача. Однак, даний припис залишився не виконаним.

Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав просив його задоволити.

Відповідачка в судове засідання з'явилась, проти позову заперечила. Пояснила, що гноєсховище (в місці в якому воно зараз є) знаходиться там ще з 70-х. років. Гноєсховище має бетонну відмостку, а тому з нього нічого не витікає. Крім того, будинок позивача розміщений вище самого гноєсховища, а тому вода чи стоки не можуть текти під гору.

Третя особа Боршівська сільська рада в судове засідання не з'явилась просила справу слухати у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, виїхавши на місце та дослідивши речові докази (гноєсховище) встановив такі обставини та правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.09.2008 року позивач є власником житлового будинку, який знаходиться у АДРЕСА_1.

Відповідачка проживає по сусідству з позивачем у житловому будинку АДРЕСА_1. На подвір'ї останньої знаходиться сарай, біля якого і знаходиться гноєсховище (абрис земельних ділянок сторін з позначенням самого гноєсховища міститься в матеріалах справи).

12.06.2008 року Головним державним санітарним лікарем був винесений припис відповідачці про перенесення гноєсховища на 15 метрів від житлового будинку позивача. Підставою для винесення такого припису був п.8.33 ДСП №173 від 19.06.1996 року. Однак, згідно даного пункту та додатку №15 (пункт 7) мінімальна відстань від житлової забудови до майданчику для карантирування підстилкового гною, компосту та твердої фракції складає 300 метрів, а не 15 метрів. Крім того, п.8.33. стосується розмірів санітарно-захисних зон від майданчиків-накопичувачів промвідходів, а не побутових відходів. Тому, застосування п.8.33 ДСП №173 від 19.06.1996 року суд вважає безпідставним. Крім того відповідачці нічого не було відомо про цей припис і за його невиконання її до адміністративної відповідальності не притягували. Це підтверджується листом Прокуратури Перемишлянського району від 13.10.2008 року з якого випливає, що за таку недбалість завідувачу санітарно-гігієнічним відділом Волошина було оголошено догану.

14 травня 2015 року на виїзному засіданні судом було встановлено, що гноєсховище відповідачки зацементоване з чотирьох сторін. Незважаючи на дощ - витікання рідини з гноєсховища не зафіксовано. Гноєсховище знаходиться до межі земельної ділянки позивача на відстані біля двох метрів та на відстані до житлового будинку на відстані біля шести метрів. Зі сторони позивача гноєсховище огороджене бляхою висотою біля двох метрів. Земельні ділянки сторін похилі із сторони подвір'я до городу. Так як виїзне засідання відбувалось в дощову погоду, - то частина води з подвір'я дійсно стікає на земельну ділянку позивача та тече на город. Скупчення води біля будинку позивача судом не зафіксовано.

Відповідачка наполягала на тому, що позивач в 90-их роках зніс старий будинок та збудував новий. Площа забудови нового будинку є значно більшою ніж площа, яку займав старий. За рахунок цього, край нового будинку значно наблизився до вже існуючого на цей час гноєсховища.

Позивач визнав той факт, що дійсно ним в 90-их роках було почато будівництво нового будинку, будівництво якого закінчилось у 2003 році в якому позивач і переїхав жити до цього будинку. Позивач спочатку визнавав, що проекту на забудову у нього не було, однак згодом почав стверджувати, що всі документи на будівництво у нього відсутні і знаходяться у сільській раді. Позивачу було надано час на надання таких документів суду, однак в наступних засіданнях 14 та 15 травня 2015 року позивач жодних документів суду не надав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З наданих суду сторонами доказів встановити з якого саме часу в цьому місці існує гноєсховище - не можливо.

Застосування пункту 3.26 ДБН-360-92 на який посилався позивач, і який передбачає, що «відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб…», - суд вважає в даному випадку неможливим, оскільки, згідно преамбули «Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. Ці норми обов'язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об'єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень». На момент купівлі позивачем житлового будинку у 1974 році відповідачка вже проживала по сусідству. З чого суд приходить до висновку, що планування та забудова земельних ділянок сторін мала місце ще за довго до прийняття даних правил, а тому застосовувати їх положення до вже запланованих та забудованих земельних ділянок є безпідставним.

Зважаючи на те, що гноєсховище відповідачки зацементоване з чотирьох сторін, витікання рідини з гноєсховища не має, зі сторони позивача гноєсховище огороджене бляхою висотою біля двох метрів, - суд вважає, що відповідачка вжила всіх можливих в даній ситуації заходів щоб завдати як найменше незручностей позивачу як власнику сусідньої земельної ділянки (як цього вимгає ст.103 ЗК України).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 103 ЗК України, ст.ст.11,57,60, 209, 212-215,218,223-228, 292,294 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів після його оголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення даного рішення.

Суддя А. В. Савчак