Справа №486/183/15-ц 26.05.2015 26.05.2015 26.05.2015
Справа № 22ц-784/1159/15 Головуючий у 1-й інстанції Падалка В.О.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

26 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі Орельській Н.М.,

за участю

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2015 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3

про

стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначав, що 10 січня 2012 року між Банком та відповідачкою був укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0069/82/0108148 , відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 53 475 грн. 94 коп., з умовами сплати за користування кредитом 35,9 % річних на строк до 10 січня 2018 року.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої станом на 16 січня 2015 року складав 64 152 грн. 09 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 42 454 грн. 07коп.; заборгованість за відсотками - 9 368 грн.11 коп.; 12 329 грн.91коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Посилаючись на наведені обставини, Банк просив достроково стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2015 року позов Банку задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0069/82/0108148 від10 січня 2012 року в розмірі 64 152 грн. 09 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неналежну оцінку доказів судом, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справ вбачається, що 10 січня 2012 року між Банком та відповідачкою був укладений Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0069/82/0108148 , відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 53 475 грн. 94 коп., з умовами сплати за користування кредитом 35,9 % річних, а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти не пізніше 10 січня 2018 року.

Згідно з розрахунками Банку, станом на 16 січня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складала 64 152 грн. 09 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 42 454 грн. 07коп.; заборгованість за відсотками - 9 368 грн.11 коп.; 12 329 грн.91коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Із вказаних розрахунків вбачається, що платіж за основним кредитом відповідачка не вносить з грудня 2014 року, а зобов'язання по відсотках за користування кредитом не вносить з липня 2014 року.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Пунктом 7.1.2 ст. 7 договору №014/0069/82/0108148 від 10 січня 2012 року про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування передбачено право Банку на дострокове стягнення кредиту в разі порушення позичальником умов його повернення.

16 січня 2015 року Банком на адресу відповідачки було направлено письмову вимогу про дстрокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, а також зазначено, що в разі невиконання цієї вимоги буде вжито заходів щодо примусового стягнення заборгованості за кредитом.

Вимогу, викладену в указаному листі Банку, відповідачка не виконала, у зв'язку з чим у Банку виникло право на дострокове повернення кредиту.

Враховуючи наведені обставини та положення ст. ст. 525, 526, ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, суд дійшов вірного висновку про порушення відповідачкою умов кредитного договору та наявність підстав для задоволення вимог Банку про дострокове стягнення заборгованості за цим кредитним договором.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що у Банку відсутнє право на дострокове повернення кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки положеннями п. 7.1.2 умов договору передбачено дострокове стягнення суми заборгованості за кредитним договором у разі порушення його умов. Ці умови договору та факт порушення кредитних зобовязань ОСОБА_3 не оспорювалися, а тому цю вимогу Банк вправі був заявити.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір пені є надмірно великий та визначений Банком поза межами спеціального строку позовної давності передбаченого п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, не заслуговують на увагу.

З наданого Банком розрахунку видно, що нарахування пені хоча і відображено з 10 травня 2012 року по10 січня 2015 року, але сума, яка пред'явлена в позові до стягнення нарахована відповідно п. 1 ст. 258 ЦК України, тобто в межах річного строку.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення пені і відмови у позові не заслуговують на увагу.

В силу ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснено в п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність яких-небудь істотних обставин та могли бути підставою для зменшення розміру пені. Крім того, розмір нарахованої пені (12 329 грн. 91 коп.) є співмірним з розміром основного боргу51 822 грн.18коп.), не перевищує його, а тому відсутні підстави для зменшення розміру пені.

Доводи ОСОБА_3 стосовно того, що вона не отримувала вимогу Банку про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, з якої видно, що така вимога направлялася відповідачці, відповідно до п.7.3 умов договору (а.с.26). До того ж, неотримання боржником письмового повідомлення не є перешкодою для реалізації права Банку звернутись за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог Банку, що відповідає положенням ст..124 Конституції України та не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 303, 308 , 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді