У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку за попередніми договорами та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 жовтня 2011 року між сторонами укладено попередній договір, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався продати квартиру АДРЕСА_1 за суму, еквівалентну 54 000 доларів США, та укласти договір купівлі-продажу житла не пізніше 01 грудня 2011 року. На виконання умов вказаного договору позивачем було сплачено завдаток у розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 23 931 грн. Також, між сторонами було укладено попередній договір від 07 лютого 2012 року, згідно з умовами якого позивач зобов'язався сплатити завдаток у розмірі 7 000 доларів США, що еквівалентно 55 927 грн 90 коп., а відповідач - продати квартиру не пізніше 01 березня 2012 року. На виконання умов попереднього договору від 07 лютого 2012 року ОСОБА_2 сплатив відповідачу завдаток у визначеному договором розмірі. Оскільки ОСОБА_3 не виконав взятих на себе зобов'язань за попередніми договорами, завдаток не повернув, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму подвійного завдатку за попередніми договорами у розмірі 237 400 грн, 3% річних та індекс інфляції - 10 069 грн 49 коп., проценти за користування грошовими коштами - 39 074 грн 87 коп. та збитки - 48 500 грн.

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи вимоги тим, що дозволу на вселення до квартири АДРЕСА_1 відповідачу він не надавав. За наявною у нього інформацією ОСОБА_2 здавав спірну квартиру іноземним студентам, у зв'язку з чим він як власник вказаної квартири був позбавлений можливості отримати прибуток від оренди житла у розмірі 84 000 грн. Зазначав, що у зв'язку з несплатою особами, що проживали у спірній квартирі за комунальні послуги, виникла заборгованість у розмірі 21 000 грн. Посилаючись на викладене, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 84 000 грн упущеної вигоди та 21 000 грн у рахунок відшкодування збитків.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 247 469 грн 49 коп., з яких: 237 400 грн - сума подвійного завдатку, 10 069 грн 49 коп. - 3 % річних та індекс інфляції. У задоволенні решти позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року змінено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 127 062 грн 01 коп., з яких: 118 700 грн - аванс, 8 362 грн 01 коп. - 3 % річних від простроченої суми. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині зменшення розміру коштів, що підлягають стягненню, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, й залишити в цій частині без змін рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності зазначеного судового рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, та не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи було допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення завдатку за попередніми договорами та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 березня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К. Парінова