АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/5879/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Смирнова Є.В.
справа №754/567/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Желепи О.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Києва на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10 березня 2015 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Києва до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року УПФ України в Деснянському районі м.Києва звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 1002,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач перебуває на обліку в УПФ України в Деснянському районі м.Києва та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

31 травня 2011 року Деснянським районним судом м.Києва задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФ України в Деснянському районі м.Києва та зобов»язано здійснити перерахунок пенсії та виплатити різницю недотриманої пенсії у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.40 та ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», застосувавши показник середньої заробітної плати за 2009 рік, починаючи з 01 жовтня 2010 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач зазначає, що на виконання постанови суду першої інстанції відповідачу за період з 12 березня 2014 року по 31 травня 2014 року переплачено 1002,52 грн., оскільки постанову суду першої інстанції було скасовано. Проте, відповідач про прийняте судом апеляційної інстанції рішення не повідомила, чим порушила ст.102 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», яка визначає обов»язок пенсіонера повідомляти про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Само управління рішення суду апеляційної інстанції не мало.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, УПФ України у Деснянському районі м.Києва подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на визначені ч.1 ст.1215 ЦК України підстави, за яких не можуть бути повернуті кошти, до яких не відносяться підстави поданого позову, оскільки виплата пенсії відбулась на підставі судового рішення, а не добровільно.

В судовому засіданні відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила слухати справу за відсутності осіб, що не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУкраїни в Деснянському районі м.Києва та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

10 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до УПФ України в Деснянському районі м.Києва із заявою про виконання постановиДеснянського районного суду м.Києва від 31 травня 2011 року та їй здійснено перерахунок пенсії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14вересня 2012 року постанова суду першої інстанції скасована.

Листом№1457 від 10 липня 2014 року ГУ ПФУв м.Києві повідомлено УПФ України у Деснянському районі м.Києва про те, що у ОСОБА_1 виникла переплата пенсії в сумі 1002,52 грн. за період з 12 березня 2014 року по 31 травня 2014 року.Причина переплати - виконання рішення суду, що згодом скасовано.

Також судом установлено, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 14вересня 2012 року отримана позивачем 05 березня 2014 року, про що свідчить відмітка на копії зазначеної постанови судута позивачем не спростовується. Відомості, щодо отримання відповідачем вказаної постанови відсутні.

З матеріалів справи також убачається, що 05 серпня 2011 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист за постановою Деснянського районного суду м.Києва від 31 травня 2011 року, а 10 серпня 2011 року вона звернулась до УПФ України у Деснянському районі м.Києва із заявою про виконання цієї постанови.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виникнення переплати не є наслідком рахункової помилки або недобросовісної поведінки відповідача, що згідно із ст.1215 ЦК України виключає покладення на відповідача цивільної відповідальності.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» уми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

За змістом зазначених правових норм, відповідальність пенсіонера настає у випадку неправомірних дій з його боку (допущення зловживань, умисного приховування обставин).

Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Для покладення на набувача цивільного обов»язку на підставі ст.1215 ЦК України з повернення безпідставно набутого майна (відсутність правової підстави) є сукупність таких ознак як добровільність проведеної виплати, якщо при цьому відбулась рахункова помилка і набувач цю обставину недобросовісно замовчав.

З матеріалів справи убачається, що підставою для виплати відповідачу оспорюваної суми є постанова суду першої інстанції, на виконання якої 05 серпня 2011 року видано виконавчий лист. Зазначена постанова скасована судом апеляційної інстанції 14 вересня 2012 року, проте позивачем продовжувались пенсійні виплати.

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13 викладено правову позицію та роз»яснено, що згідно зі ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абз.2 ч.1 ст.1215 зазначеного Кодексу, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 викладено правову позицію та роз»яснено, що за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Судом першої інстанції вірно установлено відсутність факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих грошових коштів, які є пенсійною виплатою, а також рахункової помилки.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що пенсійні виплати проводились позивачем не добровільно, а на підставі рішення суду, є безпідставними та відхиляються колегією суддів, оскільки постанова Деснянського районного суду м.Києва від 31 травня 2011 року скасована постановою Київського апеляційного адміністративного суду 14 вересня 2012 року і ця постанова набрала чинності 14 вересня 2012 року. Отримавши в березні 2014 року вказану постанову, позивач продовжував пенсійні виплати, відтак, проведення виплат у період з 12 березня 2014 року по 31 травня 2014 року не є таким, що здійснено на виконання рішення суду.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги а залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Києва відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

О.В. Желепа