Справа № 2-504/11
Провадження № 22-ц/779/720/2015
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко В. Г.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року позивач звернулася в суд з даним позовом та просила ухвалити рішення про присудження їй ? частини грошових вкладів відповідача на суму 41 500 гривень та столовий набір вартістю 1500 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що з жовтня 1969 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 і фактично утримувала сім'ю. 20 лютого 2008 року шлюб між обома розірвано. За період шлюбу відповідач мав грошові вклади в банках, які є їх спільним майном, вклади є заощадженням за час спільного подружнього життя, а тому їй належить половина вкладів на суму 41 500 гривень, які знаходяться на рахунках в різних банках.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на столовий набір вартістю 1500 гривень, визнано за ОСОБА_2, право власності на ? частину грошових вкладів, які числяться за ОСОБА_3 та знаходяться в ТВБВ №10008/0142 ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Калуш і становить згідно виписки з рахунку в національній валюті від 11 лютого 2015 року 17197,41 гривень. В решті позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Суд зобов'язаний був витребувати з банків рахунки, договори, в яких зазначила суми вкладів відповідача ОСОБА_3

Судом не накладено арешт на грошові кошти відповідача, а її заяву залишено без розгляду, не враховано її думки щодо поділу грошових вкладів. Суд умисно надав можливість ОСОБА_3 розпоряджатися грошовими вкладами, які знаходяться не в державному Банку, не зазначено, чому не підлягають поділу грошові вклади відповідача у недержавних банках. Через затягування розгляду справи втратила половину грошових вкладів, які належать їй.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, яка вимоги скарги підтримала, відповідача, який вимоги скарги не визнав, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено той факт, що відповідачем за час спільного проживання були внесені грошові вклади в ПАТ «Банк Мрія», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Промінвестбанк», АКБ «Прикарпаття», а депозит в ПАТ КБ «Надра» на суму 10000 гривень був відкритий відповідачем після розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи надав кожній стороні можливість довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 1969 року, який в подальшому рішенням суду від 12 грудня 2007 року розірвано, а 20 лютого 2008 року позивачу видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 1996 року належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч.2 ст.61 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач звернулася до суду посилаючись на те, що за час спільного сімейного життя відповідач вносив грошові вклади в Банк «Мрія», договір №1186 від 21 серпня 2006 року, рахунок в сумі 8000 гривень, ПАТ КБ «ПриватБанк» особовий рахунок НОМЕР_2 в сумі 10 000 гривень, Банк «Надра», договір №981263 в сумі 10 000 гривень, «ПромінвестБанк», договір №336387/01 Б-Я 789 в сумі 6000 гривень, АКБ «Прикарпаття», особовий рахунок НОМЕР_1 в сумі 6000 гривень, особовий рахунок НОМЕР_3 в сумі 4000 гривень, «Державний ощадний банк України» м. Калуш на загальну суму 39 000 гривень, а всього на суму 83 000 гривень.

Апелянт підтвердила, що оскаржує рішення суду тільки в частині відмови їй у поділі вкладів, розміщених відповідачем в Банк «Мрія», договір №1186 від 21 серпня 2006 року, рахунок в сумі 8000 гривень, ПАТ КБ «ПриватБанк» особовий рахунок НОМЕР_2 в сумі 10 000 гривень, «ПромінвестБанк», договір №336387/01 Б-Я 789 в сумі 6000 гривень, АКБ «Прикарпаття», особовий рахунок НОМЕР_1 в сумі 6000 гривень, особовий рахунок НОМЕР_3. Не заперечує, що оскільки 03 червня 2008 року відповідачем укладено договір банківського вкладу із КБ «Надра» на суму 10000 гривень вже після розірвання шлюбу, то суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні цієї частини позову.

За положеннями ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз'яснив, якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Відповідач ОСОБА_3 у засіданні апеляційного суду наполягає на тому, що припинив із позивачкою спільне проживання та ведення господарства, ще задовго до розлучення судом, тобто з 2005 року, тому грошові депозитні вклади вносились тільки за його особисту пенсію та заробітну плату.

Апелянт ОСОБА_2 двічі у засіданні апеляційного суду, даючи пояснення 25 та 30 березня 2015 року підтвердила, що фактично припинили із відповідачем шлюбні відносини, ще до розлучення, тобто з 2006 року, коли він закрив свою кімнату, спільного господарства більше не вели, а грошові вклади підлягають поділу тому, що вкладені у комерційні банки до розірвання шлюбу судом. Сума вкладів їй не потрібна, а із присудженого залишить для себе тільки судові витрати, а решту віддасть. У даному судовому засіданні апелянт заявила, що їй взагалі гроші відповідача не потрібні, а їх у разі присудження усі віддасть.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши вимоги закону та належним чином перевіривши доводи і заперечення сторін, зокрема, надані копії виписок з рахунку в національній валюті, надані сторонами докази щодо обсягу спільного майна подружжя, грошові, що вклади відповідача у комерційні банки вносились після припинення спільного проживання і за особисті кошти, ухвалив правильне рішення.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

В.Д. Фединяк